SKAPELSE?
EVOLUTION?
DINOSAURIER
I BEGYNNELSEN...
URSPRUNG
VÄXTER, DJUR, MÄNNISKOR
DESIGN?
FLOD, FOSSIL, SEDIMENT
OBSERVATION
BEVIS, INTELLEKT, FAKTA
VETENSKAPENS LAGAR Del 2 Don Patton, FD
När vi tänker på lagar vill vi koncentrera oss på -
och bara se på sådana som utan tvivel är lagar.
Inte dem som inte kan upprepas som man ändå kallar lagar.
Poängen jag försökt lyfta fram är att man ser det överallt, -
i omgivningen, våra erfarenheter och i fossilregistret.
Vi ser en nedåtgående process.
Jag tycker det syns tydligt på själva jorden -
för omkring oss ser vi rätt dramatisk erosion.
Är det en process som går uppför eller utför?
Det går mycket mer utför än vi kanske inser, vi använder mycket tid för -
att mäta hur mycket sediment förs av floderna till haven.
Man mäter mängder, floder och flöden för att räkna ut hur mycket sediment -
som förs bort. 27,5 miljarder ton -
förs årligen via floder till haven.
Siffran är svår att begripa. Det är nog för att fylla ett godståg -
som skulle räcka hela vägen till månen och tillbaka.
Varje år, ut i havet. Det är inte en process som går uppför.
Kontinenterna dumpas i havet!
Kontinenterna har stor massa och man kan göra beräkningar -
för att se hur länge det kan pågå. Inte så länge, kontinenterna försvinner.
Man hävdar att jorden funnits 4,5 miljarder år -
men erosionen skulle förstöra kontinenterna på 14 miljoner år.
Men än har vi stora kontinenter så det kan inte ha pågått miljarder år.
Vi har hört om den isostatiska principen, om vi flyttar massa -
kommer den upp här i stället. Men beräkningar felbevisar förklaringen.
Ibland försöker man förklara det med att havsbottnen sprider sig -
men det förklarar bara en åttondel av problemet.
Det går utför precis som allt annat.
När vi ser på himlen ser vi de mest dramatiska exemplen på -
denna process. Evolutionisten säger att allt går uppför, -
men allt i universum och vår omgivning gör det motsatta.
Astronomer talar om stjärnors och galaxers evolution -
som om man talade om något som utvecklas,men faktum är det motsatta.
Under en vanlig kväll kan en skicklig observatör se omkring -
100 stjärnfall, små bitar av materia -
som brinner upp när de träffar atmosfären.
Det är något som fallit sönder i universum och som nu -
träffar atmosfären och brinner upp. Det går dramatiskt utför.
Vissa är mycket dramatiska, här ser vi ett meteoritregn.
De här närmade sig solen och vände sedan hitåt.
De faller samman och slår sedan ofta ihop med någon himlakropp.
Här ser vi månen från vår sida. Och här baksidan, oskyddad av jorden.
Där är den alldeles sönderslagen.
Processen går utför. Något faller sönder, något kraschar.
Vi ser detta på Merkurius, på Mars...
Vi ser stora kratrar. Det är bevis på förfall, vart vi än ser.
På himlen kan vi se vackra kometer. Här är Hale-Bopp som faller sönder.
Det är det kometer gör.
Här är Ikeya-Seki från några år tillbaka, lik solstrykande SOHO 6.
NASA beskriver solstrykare som "kometer som uppkommer genom -
successivt sönderfall av en stor komet som passerade nära solen -
på 1100-talet. Kometen SOHO 6 överlevde inte."
Låter inte som uppåtgående utveckling.
Fred Whipple från Smithsonians astrofysiska observatorium, -
ledande i kometforskning skriver: "Kometer tenderar falla sönder, -
särskilt när de är nära solen eller Jupiter, -
men även när de är rätt ostörda i rymden. Vissa blir trötta och dör."
Vilken överraskning.
Här är bilden på en som blev trött och dog. Den föll sönder i -
många bitar. Det här är Shoemaker-Levy 1994.
NASA har försett oss med en dramatisering av kraschen på Jupiter.
Varje bit med en kraft på flera megaton, som atombomber.
De kraschade med förfärlig kraft.
Kometen som föll sönder kraschade med kraft ner här -
på Jupiters måne Ganymede. Här ser vi en sträng av kratrar.
Något föll alltså sönder och sedan kraschade delarna en efter en.
Tretton fragment som träffade månen.
Här ser vi kratrarna på linje. Varför är de på linje?
Något föll sönder och delarna kraschade.
Det passar ihop med det vi ser överallt i himlarna.
Det vi ser tydligast på himlen är solen.
Den upplöses med 4,5 miljoner ton per minut i termonukleära reaktioner.
Vi vet att solen bildligt talat brinner upp.
Den frigör energi till rymden.
Inte bara genom normal stjärnaktivitet utan även genom utbrott -
som exploderar fram. Här ser vi en stor explosion.
I jämförelse med jorden är den enorm.
4,5 miljoner ton per minut och dessutom annat som detta.
Solvindarna avger ytterligare en miljon ton per minut.
Solen avger alltså minst 5,5 miljoner ton per minut -
vilket inte hjälper solen särskilt mycket...
Det finns mycket massa så den slocknar inte i morgon, -
men processen går rätt dramatiskt utför.
Multiplicera nu detta med allt du ser när du ser upp mot himlen.
Till största delen ser du stjärnor, miljarder och åter miljarder av dem.
Varje stjärna avger miljoner ton per minut. Vad är det som pågår?
Det går väldigt dramatiskt utför. Och det är bara normal stjärnaktivitet.
Vi ser på nebulosor, dessa mycket vackra formationer.
Här är en stjärna som exploderat. 10-30% av massan exploderade -
och bildade ett yttre "skal".
"...från en döende, sol-lik stjärna bildades nebulosan 'Helix'."
En annan nebulosa. Bang! Som Guds fyrverkeri!
Men det är inte en process som går uppför när något exploderar -
och lämnar efter sig ett moln av gnistor. Uppför eller utför?
Vissa är spektakulära och symmetriska.
De sprängs sönder. "...en döende stjärna avger glödande gas."
Här får uv-strålning den omgivande gasen att fluorescera.
När vi ser dessa lysande gaser -
säger man ibland att de kondenseras, men det är inte vad som sker.
Gasen sprängs ut och explosions- kraften exciterar partiklarna -
och får dem att fluorescera, som vi såg på bilden.
Det tyder på en explosion.
NASA säger att strålningen får gasen att fluorescera.
"Under kommande tusentals år kommer nebulosan gradvis att -
upplösas i rymden, varefter stjärnan svalnar och tynar bort." Det ser vi.
Nebulosorna är ynkliga jämfört med novor och supernovor.
De spränger inte bort bara 30% av sin massa, -
utan spränger sig själv totalt.
Här är en av de senaste vi sett, från 1987.
Den lilla bilden visar hur stjärnan såg ut en kväll -
och intill hur den såg ut nästa kväll.
Tiotusentals gånger klarare över en natt.
Den normala stjärnan är som solen -
som avger 4,5-5,5 miljoner ton per minut.
Så 10 000 gånger mer än så när stjärnan exploderar och upphör.
Vi ser lämningar av sådant, här från Krabbnebulosan.
NASA skriver: "Det här är röran efter att en stjärna exploderat."
Vackert. Den här observerades i ett flertal kulturer -
och dokumenterades när den inträffade år 1054.
Vi vet att åtminstone kineser, araber och indianer dokumenterade den, -
kanske två kulturer till. Så vi vet vad som pågår i det här fallet.
Vi har lysande gas. Kanske den kondenseras? Nej.
Den har exploderat.
Vi ser flera lämningar av supernovor. Den här är verkligt spektakulär.
"...en bländande blixt där de koncentrerade krafterna motsvarar -
tio biljarder solar..." Solen faller ju sönder.
"...tio biljarder solar..."
Hur får man det till att processen går uppför när allt man ser -
inte bara faller sönder, utan gör det på ett dramatiskt sätt?
Här är N49:s kosmiska explosion.
"Utspridda spillror från en kosmisk supernovaexplosion lyser upp -
himlen som fyrverkerier..." Vi kan få uppskattningar om hur länge -
det här har pågått, i och med att dylika lämningar observeras omkring -
en gång per 25 år i vår galax. Vi vet inte varför, men de är regelbundna.
Under det senaste århundradet har vi sett det, även förstås redan år 1054.
En sådan slutsats har man dragit och jag känner inte till andra åsikter.
Om det sker en gång per 25 år kan vi lätt räkna ut hur många -
vi borde kunna observera inom en viss tidsperiod.
Vi kan göra antaganden, vilket man gör för att pröva vetenskaplig teori.
Om vi tar en miljon år, borde vi kunna se 40 000 av dessa.
En vart tjugofemte år. "Nej, vissa är bakom gasmoln -
och andra nära novor där de upplöses vid explosionen..."
Man tar till varje möjligt undantag och överdriver lite -
men man borde åtminstone kunna se fler än 7 000.
Om vi bara väljer att se på 7 000 år?
Då skulle vi bara anta att det ska finnas 280 stycken.
Kanske finns en del bakom gasmoln, så vi borde kunna se kanske 270.
Väldigt olika antaganden: 7 000 eller färre än 300.
Vilken passar bäst in med fakta? Hur många är det vi har upptäckt?
Så fungerar ju vetenskap.
Vi har hittills kunnat upptäcka 260 stycken. Intressant, eller hur?
Men när vi ser nyheterna och all propaganda vi översköljs med -
ser vi artiklar som den här från USA Today. "Hubble teleskopet -
fångar en stjärnas födelse". Pang här kom en stjärna!
Det står i artikeln att det räcker mer än 100 000 år för att det ska ske -
och att ingen såg det igår kväll, trots att rubriken antyder det.
Vi ser det inte hända.
Vi ser något som de hävdar att händer.
Det är intrycket de vill ge. Experterna säger något annat.
Tidskriften Science 1990: "Vi har ännu inte observerat processen -
av stjärnbildning." Ingen har sett det, rubriken är vilseledande.
I tidskriften Discover skriver man om stjärnornas "barnkammare".
Som om vi varje kväll skulle se nya stjärnor födas. Det borde vi nog -
om man räknar hur många som redan finns.
Vi borde kunna se dem bildas för deras antal är överväldigande.
Man visar mot nebulosan Orion, spektakulära lysande gaser -
som följd av en explosion. Det ska då vara en "barnkammare" där de föds?
"Vi har aldrig sett det, men lita på oss, här sker det."
Det här kallar NASA "stjärnfabrik".
Varför? För att där finns lysande gaser.
Här ser vi ju lysande gaser? Javisst, men den exploderade år 1054.
Vi vet vad det här är. Därför kan den inte vara något annat.
På något sätt måste vi förklara det.
Allt vi ser är lysande gaser. När vi vet hur de kom till -
så vet vi att det inte är stjärnor som bildas, utan som exploderar.
J. C. Brandt tar tag i problemet och skriver: "Enligt nutida opinion kring -
stjärnbildning bildas så kallade protostjärnor genom kondensering -
av interstellära gaser." Om vi släpper ut gas ur en behållare här i rummet -
så kondenseras gasen till en liten kula? Eller vad är det som sker?
Den kondenseras inte utan sprids ut, det vet vi.
Röken från en brasa ansamlas inte till en boll, utan den sprids ut.
Men här föreställer man sig att gaserna kondenseras.
Termodynamikens andra lag säger att allt går mot större oordning.
"Kondensationsprocessen är teoretiskt sett mycket svår..."
Med andra ord får vi den inte att fungera till pappers...
"...man kan inte hävda någon grundlig teoretisk förståelse av den.
Teoretiska bevis argumenterar faktiskt kraftigt mot möjligheten till -
stjärnbildning." Termodynamikens andra lag... Men gravitation attraherar.
Javisst. Men pressar man ihop gaser värms de upp och trycker tillbaka.
Det finns expanderande krafter och attraherande, båda kan mätas.
De expanderande krafterna är 60 gånger större.
Kommer gasen samman då? Inte när expanderande krafter är större.
Jag känner till gravitation och attraktion, men expansionskraften -
är större om du mäter.
Kraftiga argument som motbevis.
I kemiböcker ser ni att vi vet precis hur det här går till på jorden, -
myndigheterna vet det. Abraham Loeb på centret för stjärnfysik säger:
"Sanningen är att vi inte förstår stjärn -bildning på grundläggande nivå."
Om du undervisar i jordisk kemi -
kan du säga att "vi vet".
Men leder du centret för stjärnfysik på Harvard så "har vi ingen aning".
Jag tror vi vet vilken är mer pålitlig.
Ur Science, 2002: "Stjärnor är bland de mest grundläggande byggstenarna
i universum, men processen där de bildas förstår vi inte."
Låt inte lärarna lura er.
Hur får man gas som sprids, att komma samman? Ingen vet.
Geoffrey Burbidge, en rak man, ledande inom astronomin, -
direktör på ett observatorium, säger: "Om stjärnor inte fanns -
skulle det vara lätt att bevisa att detta är vad vi förväntar oss."
De "brinner upp". De avger energi.
Allt går utför.
Om det gjort det under miljarder år borde det inte finnas några kvar.
Hur får man dem att bildas? Det är omöjligt enligt det vi vet idag.
Alla citat kommer från ateister, naturalister.
Nu vill jag göra ett undantag och hänvisa till ett utlåtande -
av dr George Mulfinger. Han avled nyligen, men var FD i astronomi -
från Syracuse och kreationist.
Han poängterade att stjärnbildning enligt 1 Mos 2:1 är obibliskt.
Bibeln säger att "himlen fullbordades", alla stjärnor gjordes klart -
när Gud skapade dem. Han ansåg detta vara ett av tre problem -
vad gäller stjärnbildning. 1. Det är obibliskt.
2. Det har aldrig observerats. 3. Det är teoretiskt sett omöjligt.
Bortsett från dessa tre problem är teorin en vinnare, sa han.
En bra analys, tycker jag. Även ateister säger liknande saker.
Vi har talat om stjärnor.
Nu multiplicerar vi problemet med stjärnor hundra miljarder gånger -
så ser vi problemet med att förklara galaxer.
De har inte bara problem med stjärn- bildningen, utan också ordningen -
och att de är i grupp när den andra lagen säger att de borde skingras?
Martin Rees, stjärnfysiker, skrev år 1988 i en dagstidning -
att vi ännu inte förstår de mest grundläggande saker om galaxer.
"Om det inte existerade galaxer skulle vi utan problem kunna förklara det."
De borde inte komma samman av sig själva.
Vi ser vackra formationer som M51 som är spiralformad.
De bildas när mitten börjar röra sig snabbare än utkanten.
Som när konståkare snurrar snabbare när de drar armarna intill kroppen -
och saktar in med armarna utsträckta, så gör galaxernas "armar" lika.
"Spiralformade vågmönster nära mitten snurrar tre gånger oftare -
runt mitten än dem som befinner sig 6 000 ljusår ute", säger teamet.
"Det garanterar att den klara mitten kommer att vecklas ut...
Det skulle inte ta länge att vecklas ut till en formlös platta."
Utan "armar". Hur snabbt vecklas den ut då?
Rätt snabbt. På några hundratusen år, inte tiotals miljarder år -
som man föreslår som universums ålder.
Den verkar inte ha svängt mer än en eller två gånger -
så maximalt några hundratusen år.
Riktigt svårt blir det med det som kallas stavgalaxer.
Här ligger en rak "stav" i mitten.
Den har inte vänt sig alls.
Med ett halvt varv skulle det vara förstört.
Det skulle ta några tusen år, men... Där har vi den.
Varför i all sin dar har vi stavar mitt i spiralerna så här?
Jag tror Herren ser ner och skrattar "tji fick ni"...
Det här går inte att förklara, för på en kort tid -
skulle det inte längre vara så här.
När vi sett mer genom teleskopet Hubble -
har man förväntat sig att kunna förklara naturligt ursprung.
Ju mer vi sett, desto svårare har det blivit. En tidning i Dallas skrev: -
"Astronomer... släppte på tisdag den djupaste bilden någonsin -
av universum, en långtidsexponering som nådde en punkt -
bara några hundra miljoner år från 'big bang'."
Vi ser nästan "begynnelsen". Det vi ser är olika galaxer, inga nya galaxer -
eller galaxer som bildas. Vi ser fulla storlekar och färdiga former -
och färger liksom överallt.
Ser man mot "begynnelsen" så borde man se att de gradvis bildas.
Men något sådant ser vi inte.
Observatoriet Gemini visar här hur det "borde" ha utvecklats -
från omogna, små galaxer till mer mogna galaxer som vi ser -
med spiralarmar. Rubriken frågar: "Det svagaste spektret någonsin -
väcker en svår fråga: Varför verkar galaxer i det unga universum mogna?"
De är stora och "mogna" i vad de kallar "början".
Richard Cowen kommenterar: "Teorin om galaxbildning är hotad."
"...under senaste 18 månader har flera team hittat så många massiva galaxer-
från den tidiga epoken, att teorin tänjs till bristningspunkten, säger många."
Det går inte att förklara, det går emot allt man förutsagt.
James Trefil, professor i fysik på George Mason universitet och känd -
astronom säger: "Det verkar som att ju mer vi lär oss om naturlagarna.."
Han talar inte om söndagsskolan...
Vi talar om grundläggande naturlagar.
"...desto mer säger dessa lagar att den synliga materia vi ser -
borde inte vara arrangerat så som det är." Om det är gammalt.
Om man försöker åstadkomma det på naturlig väg.
Det går inte, det fungerar inte.
Det vi ser borde inte se ut så. "Det borde inte finnas några galaxer."
Inga stjärnor i galaxerna heller.
"Och galaxerna som finns borde inte vara grupperade som de är."
Stjärnor är problem. Galaxer är problem, stjärnor i grupp är problem.
Nu har vi grupper av galaxer! Multiplicera det vi redan gjorde...
Kluster av galaxer, organiserade.
Problemet med en naturlig förklaring multipliceras över vårt förstånd.
Vi hör mycket om solsystemet och skolböckerna anger ofta -
att allt kondenserades av ett nebulosa-moln som spann runt -
och bildade planeterna med solen i mitten.
Ingen bra saga, vilket är det bästa man kan kalla det.
Här är många problem. Solen har 99% av massan, -
planeterna har 99% av vridmomentet.
Är du fysiker så förstår du. Om allt ska kondensera ur samma moln...
Här är massan, den rör sig inte så snabbt, medan dessa småsaker -
med obetydlig massa rör sig mycket snabbt. Hur rör de sig så snabbt -
när den stora massan tar det lugnt? Det fungerar inte.
Solen snurrar långsamt -
medan planeterna håller en mycket hög hastighet.
Så kondenseras det inte naturligt ur ett moln.
Sir Jeffries säger: "Jag tror alla förslag på solsystemets ursprung -
möter allvarliga motsättningar. Slutsatsen just nu skulle vara -
att systemet inte kan existera." Naturligt alltså, om det funnits länge.
Samma refräng igen.
År 2007. inte allt för länge sedan -
talade man om planetbildningsteorier.
Med dataprogram kunde man få till några stenbumlingar och småsten -
men de går inte samman till en planet utan sugs rakt in i solen.
"Teorin om planetbildning har varit en stötesten under 30 år."
Så står det väl i skolboken...? Nej.
"Orsaken är att stenblock tenderar falla in i stjärnan på ett ögonblick."
"Det finns så många öppna frågor att planetbildning inte inom någon -
snar framtid kommer att vara slutdiskuterat... Vi vet inte hur -
det går till när en kollaps bildar en planet." Trots det säger skolböcker -
att allt kondenserades ur ett moln.
Vi vet inte och kan inte förklara det.
Samma sak gäller månen, vi kunde tala om det en hel kväll.
"Många modeller har föreslagits för bildandet av månen -
men ingen har lyckats påvisa saken på ett tillfredsställande sätt."
J. Lissauer på NASA: "Att utveckla en teori om månars ursprung -
som skulle göra data begripligt... har visat sig vara mycket svårt.
Den bästa förklaringen var felaktig observation - månen finns inte."
Ett sätt att pröva en modell är att se hur antaganden lyckas.
Om stjärnor inte fanns skulle det vara vad vi förväntat oss.
Det borde inte finnas galaxer, inte heller i grupper. Solsystemet borde -
inte finnas, liksom inte heller månen. I skolböckerna "kan allt förklaras".
Vad kan man förklara? Allt går emot de naturliga förklaringarna.
Grundläggande naturlagar säger att det inte fungerar.
När vi backar och ser på de två modellerna -
och ser att det pekar mot sönderfall -
när man ser på kreationisters vis.
Vi läser i 1 Mos att det går utför, mot sönderfall.
Det är en följd av synd. Vi kan testa hypotesen.
Vi ser vad vi ser och ser vad som passar in.
Evolutionsmodeller säger att allt ska gå uppför, de tror starkt på det.
Det gäller både mikrochips och hjärnor, allt blir bara bättre.
Men vad ser vi i världen vi lever i?
Vad är din erfarenhet när det gäller ditt hus, din bil, din kropp?
Går det uppför eller utför? Det vet vi.
När vi ser på livet i det förgångna ser vi att djur var större -
och nu har de blivit mindre, vilket man inte gärna erkänner.
Men det är tydligt.
När vi ser på universum och himlen ser vi på allt från stjärnor till -
planeter, kometer, nebulosor -
där stjärnor sprängt sig själva, till galaxer...
Allt går utför.
Det är inte vad deras teori förutsäger. Var ärlig nu.
Vilken modell förklarar bäst det vi ser?
Jag tycker inte det är någon svår fråga om man bara är ärlig.
Vi ser på några implikationer. Isaac Asimov medger att det han ser -
är ett problem. "Så vitt vi vet sker alla förändringar mot ökad entropi, -
ökad oordning, ökad slumpmässighet, ökat förfall.
Ändå var universum en gång i en position från vilken det kan förfalla.."
Allt vi ser av naturliga processer antyder att allt går utför.
Hur kommer man "upp"?
Allt måste vara "uppe" för att kunna löpa utför.
Naturliga processer visar att allt bara går i en riktning - utför.
"Hur kom det i en sådan position?"
Termodynamikens andra lag stipulerar att det måste ha funnits något -
utöver de naturliga processerna vi ser, det kommer vi inte förbi.
H.J. Lipson är ateist och skriver i Physics Bulletin -
mycket rakt: "Jag anser att vi bör gå längre än så och medge -
att den enda accepterade förklaringen är skapelse. Jag vet att det är -
en styggelse för fysiker, även för mig, men vi får inte avvisa en teori -
vi inte gillar, om experimentella bevis stöder den."
Det här handlar alltså om vetenskapens lagar!
De styr universum och säger att det här går inte på naturlig väg.
Det vi ser i hela universum kan inte förklaras på naturlig väg.
Experimentella bevis säger att skapelsemodellen fungerar bättre.
Jag vill avsluta med uttalanden av två modiga män, -
kreationister, författare till skolboken som används i nästan alla -
grundkurser i termodynamik i hela landet, alla universitet i Texas.
Så vitt jag vet och kunnat kolla upp. De flesta använder deras bok.
Någon kan mena att jag är teolog och arkeolog, -
vad vet jag om termodynamik? Kanske inte mycket, men dessa vet.
De skrev boken. "Vi ser termo- dynamikens andra lag som en -
beskrivning på tidigare och pågående verk av en skapare..."
Naturligt får man det inte upp hit så att det kan gå ner som det gör nu.
Det går inte.
Lagen som säger att allt går utför anger att det inte förklaras naturligt.
Det måste finnas något utöver det för att få det vi nu ser gå utför.
"...som håller svaret till vårt och universums framtida öde."
Det går utför mot förstörelse.
Det antyder naturlagarna tydligt, enligt dessa som vet vad de talar om.
Det är ett kraftig bevis och tydligt för dem som verkligen söker.
VETENSKAPENS LAGAR Del 2 Don Patton, FD
Översättning: Eva Fredriksson-Lidsle Himlen TV7