LUOMINEN?
EVOLUUTIO? DINOSAURUKSET
ALUSSA...
ALKUPERÄ, KASVIT, ELÄIMET, IHMISET
SUUNNITELTUJAKO?
VEDENPAISUMUS, FOSSIILIT, SEDIMENTTIKIVI
HAVAINNOT, TODISTUSAINEISTO, JÄRKI, TOSIASIAT
MITÄ ON LUOMISTIEDE? OSA 2. FIL. TOHT. DON PATTON OPETTAA.
Tänä iltana keskitymme siihen, mitä on luomistiede.
Ensimmäisessä osassa puhuimme siitä yleisesti.
Tarkastelimme joitakin kiisteltyjä kohtia ja virheellisiä esityksiä.
Tutkimme, miksi meillä on vaikeuksia luokkahuoneessa.
Jotta voisimme ymmärtää, mitä luomistieteellä tarkoitetaan, -
täytyy määritellä joitakin termejä. Sitä tehdään harvoin.
Siksi on paljon väärinkäsityksiä.
Se antaa evolutionisteille vallan määrittää termit.
Korostan G. A. Kerkutin kirjassaan tekemää erottelua.
Hänet valittiin kirjoittamaan kirja -
evoluutiota käsittelevään kansainväliseen monografiasarjaan.
Hän sanoo: "Erään teorian mukaan -
monissa elävissä eläimissä voidaan huomata ajan mittaan muutoksia, -
niin että muotoutuu uusia lajeja."
Hän puhuu jostakin, mitä itse kutsuisin horisontaaliseksi muunteluksi.
Lehmä saa pidemmät tai lyhyemmät sarvet ja tulee pilkulliseksi.
Se on silti lehmä.
Joskus muunnelmia kutsutaan uusiksi lajeiksi. Se on häilyvä termi.
Jos olen vastustuskykyinen penisilliinille, mutta Ricky ei, -
emme ole eri lajeja.
Jos kuitenkin bakteeri on vastustuskykyinen penisilliinille, -
mutta toinen ei ole, ne ovat eri lajeja.
Se on mielivaltainen termi. On olemassa muutoksia, -
muunnelmia, joita voi nähdä. Niitä kutsutaan uusiksi lajeiksi.
"Sitä kutsutaan erityiseksi evoluutioteoriaksi.
Se voidaan todistaa tietyissä tapauksissa kokein." Samaa mieltä.
Se näkyy esimerkiksi koiraroduissa.
Uusien muunnelmien jalostaminen kestää joitakin vuosikymmeniä.
Niitä voidaan risteyttää. Ne eivät ole eri lajeja, -
vaan muuntelua lajin sisällä.
Sitä Kerkut kutsuu erityiseksi evoluutioteoriaksi.
Hän erottaa sen toisesta käsityksestä.
"Toisen teorian mukaan -
kaikki elävät oliot ovat syntyneet yhdestä kantamuodosta".
Se on eri käsitys.
"[kantamuodosta], joka itse syntyi epäorgaanisesta muodosta.
Sitä kutsutaan yleiseksi evoluutioteoriaksi."
Tämä on ongelma. Ongelmana ei ole erityinen teoria, -
jonka voimme nähdä.
Ongelmana on käsitys siitä, että kaikki syntyi yhdestä kantamuodosta, -
joka syntyi epäorgaanisesta muodosta.
Se näkyy kuvasta, jota käytetään oppikirjoissa.
Ellei teorioita eroteta, syntyy paljon väärinkäsityksiä.
Olemme eri mieltä yhden lajin muuttumisesta toiseksi lajiksi, -
emme muuntelusta lajin sisällä.
Syntyy erilaisia viestintävaikeuksia, ellemme tee erottelua.
Yksi sanoo: "Näen päivittäin evoluutio- ta", toinen: "Evoluutiota ei voi nähdä."
Molemmat ovat oikeassa, mutta he puhuvat eri asioista.
Yksi sanoo: "Näen, miten bakteeriin syntyy kyhmy.
Sitten se muuttuu takaisin tietyissä olosuhteissa."
Toinen puhuu muuttumisesta apinasta ihmiseksi.
Sitä ei voi nähdä eikä toistaa.
Toinen puhuu erityisestä, toinen yleisestä evoluutiosta.
Monesti määritelmä muuttuu keskustelun kuluessa.
Se voi johtaa mihin tahansa johtopäätöksiin.
Minulle on luentosaleissa sanottu: "Evoluutio on muutosta.
Ettekö usko muutokseen?"
Sanoin: "Toki uskon muutokseen.
Meidän täytyy määritellä termit, jos haluamme keskustella."
Olen lähettänyt lapsiani collegeen. Joku voisi sanoa: -
"On kiusantekoa maksattaa vanhemmilla suuret lukukausimaksut."
Sitten voi lukea lakikirjoista, että yleinen kiusanteko on rikos.
Siitä voi joutua vankilaan. Jos vaihtaa määritelmät lennossa, -
voi sanoa, että on kiusantekoa ja rikos lähettää lapsi collegeen.
Näemme virhepäätelmän.
Ihmiset alkavat keskustella pienistä variaatioista, muunnelmista, -
ja tekevät johtopäätöksiä yleisestä teoriasta, -
jonka mukaan kaikki syntyi yhteisestä kantamuodosta.
Pienet muunnelmat eivät todista sitä, -
että kakki syntyi yhteisestä kanta- muodosta, joka oli epäorgaaninen.
Tällainen terminologian siirtäminen -
on joskus naurettavan keskustelun pohjana.
Se on selitys Richard Dawkinsin lausunnolle.
"On varmaa, että jos tapaa jonkun, joka ei usko evoluutioon, -
hän on tietämätön, tyhmä tai hullu (tai paha...)"
Hän näkee muuntelua. Se on ihan totta.
Siksi täytyy uskoa, että kaikki syntyi epäorgaanisesta muodosta.
Se ei mene niin.
Toki voimme nähdä muuntelua.
Näette, miten termien siirtäminen sekoittaa.
Stephen Gould sanoi järkevästi: -
"Mikään toinen myytti ei ansaitse yhtä empaattista kuolemaa -
kuin se, että tiede on luontaisesti puolueeton ja objektiivinen...
Silti se kukoistaa tiedemiesten parissa, koska se palvelee meitä."
Se pitää paikkansa tiedeyhteisöissä, saarnaajien suhteen ja kaikkialla, -
missä kunnianhimo ja urat ovat pelissä.
Ihmiset haluavat ruokkia perheensä ja tekevät johtopäätöksiä, -
jotka palvelevat heidän tarkoituksiaan. Se pätee kaikkialla, myös tieteessä.
Nobel-palkittu Planck sanoo: "Tieteellinen totuus ei voita niin, -
että vakuutetaan vastustajat ja saadaan heidät näkemään valo..."
Saatamme luulla niin, mutta tässä on kaveri, joka tietää, Nobel-palkittu.
Niin ei saa aikaan mielenmuutosta.
"Totuus voittaa, kun vastustajat aikanaan kuolevat -
ja kasvaa uusi sukupolvi, joka tuntee sen."
Tarvitaan hautajaisia, jotta tiede voi edistyä.
Se voi olla yliampuvaa, mutta siinä on totuuden siemen.
Miten tieteen pitäisi toimia?
Kun sanomme, että asiat on tieteellisesti todistettu, -
on oltava keino määrittää, pitääkö se paikkansa.
Absoluuttiselle tieteelliselle todisteelle on ainakin neljä ehtoa.
Ensinnäkin ilmiötä täytyy voida havainnoida.
Ellei sitä voi havainnoida, sitä ei voi todistaa tieteellisesti.
Toiseksi se pitää voida toistaa, niin että joku muukin voi nähdä sen.
Kolmanneksi on pystyttävä osoittamaan tieteellisin kokein, -
onko se totta vai ei.
Neljänneksi se pitää pystyä myös kumoamaan.
On pystyttävä osoittamaan kokeilla, jos teoria on väärä.
Jos siihen ei pystytä, teoria ei ole kumottavissa.
Miten tämä soveltuu kiistaan kreationismin ja evoluution välillä?
Voidaanko evoluutiota havainnoida yleisesti, ei erityismerkityksessä?
Voimmeko nähdä sen elävässä maailmassa? Olemme kysyneet sitä.
Vastauksia on monenlaisia.
Stebbins Harvardin yliopistosta, maan johtavia evolutionisteja, sanoo: -
"[Yleisen] evoluution suuria harppauksia ei ole ikinä havainnoitu, -
koska ne vaativat miljoonia vuosia."
Se on käsitys, mutta kukaan ei havainnoi niitä.
Se on historiaa. Hän myöntää sen.
Pittsburghin yliopiston antropologian professori, evolutionisti Schwartz: -
"Pois lukien Dobzhanskyn väite uusista banaanikärpäslajeista..."
Sille kasvoi ylimääräinen kyhmy, joka sitten katosi.
Schwartz pitää banaanikärpästä poikkeuksena.
"Uusien lajien muodostumista ei ole ikinä havainnoitu."
On vahvempiakin väitteitä. Sitä ei näe elävässä maailmassa.
Tietysti on fossiilit ja tapahtumat miljoonien vuosien ajalta.
Se pitäisi voida nähdä. Ehkei elävässä maailmassa, -
koska se kestää liian kauan, mutta entäpä fossiilit?
Gould kirjoittaa Natural History -lehdessä: -
"Välimuotojen harvinaisuus..."
Fossiileista evoluution voisi nähdä vain välimuotojen kautta.
"Niiden harvinaisuus fossiileissa pysyy paleontologien ammattisalaisuutena...
Pidämme tietojamme niin huonoina, -
ettemme koskaan näe prosessia, jota sanomme tutkivamme."
Kitts Oklahoman yliopistosta lausui vielä voimakkaammin: -
Huolimatta paleontologian [fossiili- tutkimuksen] lupauksesta, -
että se tarjoaa tavan 'nähdä' evoluu- tio, se on esittänyt vaikeuksia..."
Sitä ei näe fossiileissa eikä elävässä maailmassa.
Entäpä sitten kohdat 2 ja 3, toistettavuus ja kokeiltavuus?
Dobzhansky Columbian yliopistosta, -
ehkä vaikutusvaltaisin evoluution nykykäsityksen määrittelijä, sanoo: -
"Nämä evolutionaariset tapahtumat ovat ainutlaatuisia.
Niitä ei voi toistaa, ja ne ovat peruuttamattomia."
Hän puhui muutoksesta Australo- pithecuksesta Homo sapiensiksi.
Sitä ei voi toistaa. Se on peruuttamaton.
"...eksperimentaalisen metodin soveltuvuus on erittäin rajoitettu, -
koska aikavälit ulottuvat pitkälle kokeen tekijän ihmisiän yli."
Sitä ei voi toistaa eikä osoittaa kokeellisesti.
Entä sitten neljäs ehto, vääräksi osoittaminen?
Colin Patterson toimi kuraattorina -
maailman suurimmassa fossiilimuse- ossa, Natural History Museumissa.
Hän puhuu yleisestä teoriasta: -
"...ainutlaatuinen ja ei-toistettavissa, kuten Englannin historia.
Teorian osa [että evoluutio on tapahtunut] on historiallinen teoria -
ainutlaatuisista tapahtumista, ja ne eivät sinänsä ole tiedettä, -
sillä niitä ei voi toistaa eikä tutkia kokeellisesti."
Se on vääräksi osoittamisen ydin.
Neljä ehtoa eivät täyty, kun tarkastellaan yleistä evoluutioteoriaa.
Kestää liian kauan, ei voi toistaa, ei voi osoittaa kokeellisesti, -
on kuin historiaa, ei voi testata.
Miksi sitten sanoa, että tämä on tieteellisesti todistettu?
Joko ei tiedä, mikä on tieteellinen todiste, tai sitten valehtelee.
Ehkä on olemassa kolmaskin vaihtoehto, josta en tiedä, -
mutta jos joku väittää sitä tieteellisesti todistetuksi, -
jompikumpi on totta: joko hän valeh- telee tai ei tiedä, mikä on todiste.
Samat vastalauseet voi tehdä luomisesta.
Sitä ei voi havainnoida eikä toistaa.
Sitä ei voi osoittaa kokeellisesti. Sitä on vaikea osoittaa vääräksi.
Sekä luomiseen että evoluutioon liittyy piirteitä, -
jotka tekevät vääräksi osoittamisen mahdolliseksi, -
mutta puhutaan siitä pian lisää.
Kun puhutaan tärkeimmistä perusteluista evoluution puolesta, -
kuten vahvimman eloonjäämisestä, -
ketkä ovat vahvimpia? Ne, jotka jäävät eloon.
Miten sitä testataan? Sitä ei voi testata.
Yleisesti ottaen ei kumpaakaan, ei luomista eikä evoluutiota, -
voi todistaa oikeaksi tieteen keinoin.
Se ei täytä empiirisen todisteen ehtoja.
Kumpaakin voidaan kuitenkin tutkia tieteen keinoin, -
kuten edellisen jakson alussa osoitimme.
Ei voida päästä johtopäätökseen, -
jonka mukaan se on tieteellisesti absoluuttisesti varmaa.
Voidaan päästä todennäköiseen johtopäätökseen, -
että toinen on todennäköisempää ja tieteellisempää kuin toinen.
Tämä on teorioiden vertailua.
Katselemme havainnoitavissa olevaa todistusaineistoa -
ja esitämme teorioita: mikä niistä sopii tietoihin parhaiten?
Se on sovelias lähestymistapa näihin kahteen teoriaan.
Niistä kumpaakaan ei voi havainnoida suoraan.
Emme voi nähdä apinan kehittyvän ihmiseksi emmekä ihmisen luomista.
Voimme kuitenkin nähdä monia paljon puhuvia todisteita, -
joita voimme vertailla, jotta näemme, mikä teoria sopii parhaiten.
Sitä kutsutaan Occamin partaveitseksi tai säästäväisyyden periaatteeksi.
Se kysyy, mikä näkemys sopii parhaiten suoraan ja yksinkertaisesti.
Minkä tahansa teorian saa sopimaan, -
jos tois-, kolmas- ja neljässijaisia oletuksia on riittävästi.
"Tämä toimii, ellei oteta huomioon tätä. Jos olettaa noin, sitten se sopii.
Paitsi, kun on tämä, ja oletetaan..." Mitä enemmän oletuksia, -
sitä huonompi teoria. Paras on se, joka sopii suoraan ja yksinkertaisesti -
ja jossa on vähiten toissijaisia poikkeuksia. Se on tieteellinen tapa.
Ajatellaanpa siitä näkökulmasta, kumpi teoria, luominen vai evoluutio, -
selittää parhaiten sen, mitä Darwin näki.
Tutkitaan, mikä vakuutti hänet siitä, että evoluutio on paras selitys.
Hän purjehti ympäriinsä luonnontieteilijänä Beagle-laivallaan.
Hän näki outoja eläimiä etenkin Galapagossaarilla.
Sellaisia ei ollut Englannissa. Hän puhui paljon sirkuista, -
ei alun perin, mutta hän kehitti ajatuksen myöhemmin.
Hän näki eri saarilla erilaisia sirkkuja.
Puuttomilla saarilla elävillä sirkuilla oli isot vahvat nokat.
Ne söivät siemeniä, jotka ne rikkoivat nokallaan.
Saarilla, joilla kasvoi puita, nokat olivat pieniä ja teräviä.
Niillä pystyi napsimaan hyönteisiä puun kuoren koloista.
Se oli perustelu. "Se on kehittynyt.
Luonnonvalinta on seulonut tällaisen tyypin tänne ja tällaisen tänne."
Miten se syntyi? Oliko alun perin kaksi tyyppiä vai kehittyivätkö ne?
Sitä ei voi tietää. Sirkkuja on kuitenkin erilaisia.
Nokan muodot olivat erilaisia eri saarilla.
Näemmekö todisteita, että kaikki syntyi yhdestä kantamuodosta -
ja epäorgaanisesta muodosta? Ei.
Parhaimmillaankin näemme todistus- aineistoa erityisestä evoluutiosta.
Sittemmin on huomattu, että kaikki sirkut voivat risteytyä keskenään.
Sitä ei kerrota oppikirjoissa, aikakausilehdissä kyllä.
Sen määritelmän mukaan ne ovat yksi laji.
Se ei ole häävi esitys horisontaalisesta muuntelusta, -
mutta ei ole parempaakaan.
Darwin ei nähnyt todisteita yleisestä evoluutiosta. Sitä ei esitetä niin.
Kerron, miten se esitetään. Viime vuonna nousi otsikoihin tämä: -
"Darwininsirkut kehittyvät tutkijoiden silmien alla."
Tutkijat seurasivat, -
mitä sirkuille tapahtui, kun alueella oli kahden vuoden kuivuus.
Tilanne tietysti normalisoitui, kun kuivuus oli ohi.
He näkivät, miten sirkut kehittyivät heidän silmiensä alla.
"Ensimmäistä kertaa tutkijat ovat havainnoineet reaaliajassa -
lajinsisäisiä evolutionaarisia muutok- sia. Taustalla kilpailu resursseista."
Kuivuus aiheutti kilpailua. He näkivät evoluutiota. Kuulostaa vaikuttavalta.
Mitä tapahtui tosiasiassa?
Havainnoitu nokan kutistuminen oli alle millimetrin suuruusluokkaa.
Se ei ole juuri mitään.
Toiseksi kutistunut koko ei ollut uutta.
Sitä esiintyi ennenkin. Niitä oli nyt vain enemmän.
Vain suhteelliset määrät muuttuivat.
Oli iso ja pieni muoto, millin ero, ennen ja jälkeen.
Kuivuuden jälkeen pienikokoisia oli enemmän.
Kuivuuden jälkeen tilanne normalisoitui. Muutos ei kasautunut.
Miten se kerrotaan julkisuuteen? Sirkut kehittyvät tutkijoiden nähden.
Sietäisivät hävetä. Se on vastenmielistä.
He näkevät muutosta ainoastaan suhteellisissa määrissä, -
ja siihenkin on suhtauduttava varauksella. Otos on pieni.
Miksi he esittävät tämänkaltaista todistusaineistoa?
Koska heillä ei ole parempaakaan.
Miksi haikara seisoo yhdellä jalalla? Jos se nostaisi sen ylös, se kaatuisi.
Se joutuisi ongelmiin.
Tämä on parasta, mihin he pystyvät.
Sitä toitotetaan todisteena, mutta kun tutkii tosiasioita, se on hölynpölyä.
Alle millimetrin muuntelu määrissä, ei koossa.
Kokovaihtelua oli olemassa koko ajan.
Erilaisia sirkkuja, kuten erilaisia lehmiä.
Meidän pitää miettiä, mitä Darwin ei nähnyt.
Näemme muuntelua. Näemme sitä kissapentueessa.
Me odotamme sitä.
Kun mietimme, miltä linnut näyttäi- sivät, jos evoluutio olisi totta, -
ehkä näkisimme lehmälinnun tai koiralinnun.
Norsulinnun. Nämä ovat erikoisia lintuja.
Paviaanilintu.
Miksi nauramme?
Tiedämme, että tämä on hölynpölyä. Siitä ei ole epäilystäkään.
Darwin ei nähnyt mitään tällaista.
Se, mitä hän näki, on odotettavaa. Se ei ole hassua.
Asia, joka todistaisi evoluutiosta, yllättäisi kaikki.
Se, mitä näemme, on parhaimmil- laankin horisontaalista muuntelua.
Tämä tapaus ei ole siitäkään hyvä esimerkki, sillä ne ovat samaa lajia.
Se näkyy koirissa selvemmin kuin sirkuissa.
Tiedämme, että koirat voivat risteytyä ja että ne ovat samaa lajia.
Darwinin aikana tai pian Darwinin jälkeen tehtiin eräs väite.
Se liittyi koivumittareihin. Se on maan jokaisessa biologian oppikirjassa.
Se muka todistaa evoluutiosta.
Tässä on se, mitä Darwin näki. Verrataan teorioita ja valitaan paras.
Tällaiselta näytti ennen teollista vallankumousta.
Noki ei ollut vielä värjännyt vaaleita puita.
Vaaleilla koivumittareilla oli suojaväri. Tummat erottuivat.
Meille kerrotaan, että linnut popsivat useammin tummia kuin vaaleita.
Määrät muuttuivat. Kun teollinen vallankumous alkoi -
ja puut värjäytyivät tummaksi, tummilla oli suojaväri ja vaaleat erottuivat.
Sekä ennen että jälkeen oli sekä tummia että vaaleita.
Ainoastaan suhteellisissa määrissä oli nähtävillä muutos.
Oppikirjoissa tämä esitetään todisteena evoluutiosta.
Sitäkin on vääristelty paljon.
Euroopan merkittävimpiin biologeihin kuuluva L. Harrison Matthews -
sai kunnian tulla valituksi -
"Lajien synnyn" satavuotisjuhla- painoksen johdannon kirjoittajaksi.
Hän on evolutionisti. Hänen kollegansa valitsivat hänet.
Johdannossa hän kirjoittaa: "Koivumittari [Biston betularia] -
näyttää kauniisti toteen luonnon- valinnan [sittemmin kyseenalaistettu] -
ja vahvimman eloonjäämisen, -
mutta se ei näytä toteen käynnissä olevaa evoluutiota, -
sillä muutoksista huolimatta -
kaikki mittarit pysyvät alusta loppuun Biston betularia -lajina."
Se on yhä sama laji. Ennen ja jälkeen oli tummia sekä vaaleita.
Oppikirjoissa tämä esitetään todisteena.
International Wildlife Encyclopedia -teoksessa sanotaan: -
tämä on "hätkähdyttävin ihmisen todistama evolutionaarinen muutos".
He ovat oikeassa. Heillä ei ole esittää mitään parempaa.
Tämä ei ole mitenkään yleistä evoluutiota, ei lähellekään.
Sen paikkansapitävyys on kumottu perin pohjin. Oppikirjoissa se on yhä.
Nature-lehdessä, joka on kenties arvostetuin tiedelehti, -
kirjoitettiin asiasta jo vuonna 1998.
Se ei ole uutta tietoa. Se olisi ehtinyt ajat sitten oppikirjoihin.
"Majeruksen mukaan B. betularia ei luultavasti lepää rungoilla..."
Miksi oppikirjat ovat ainoa paikka, jossa olen nähnyt sen rungolla?
"Yli 40 vuoden tutkimuksen aikana rungolla on havaittu kaksi mittaria.
Luonnollista lepopaikkaa ei tunneta.
Jo se mitätöi Kettlewellin vapautus-pyyntikokeet, -
koska perhoset asetettiin rungoille, josta saalistajat näkivät ne."
Asettamisella hän tarkoittaa liimaamista, -
jotta voitiin ottaa kuva.
"Kettlewellin käyttäytymiskokeita ei ole toistettu myöhemmin."
Se olisi hyvän tieteen käytäntö.
"Perhosilla ei ole taipumusta hakeutua niiden väriä vastaavalle taustalle."
Sitä kuitenkin kerrotaan oppikirjoissa.
Parhaimmillaankin se kuvaa horisontaalista muuntelua.
Siitäkään se ei ole hyvä kuvaus. Sitä on peukaloitu ja vääristelty.
Miksi tämä esitetään oppikirjoissa?
Heillä ei ole esittää mitään parempaa. Siksi.
Hiljattain on tullut esiin uusi argumentti.
Darwin ei havainnoinut sitä, mutta käsittelen sitä. Se on samanlainen.
Kyse on pienistä muutoksista, joiden kuvitellaan kasvavan isoiksi.
Olemme kuulleet sanottavan: "Ei pidä käyttää liikaa antibiootteja, -
koska kehittyy vastustuskykyinen muoto."
Sen sanotaan todistavan evoluutiosta.
Se on oppikirjoissa, koivumittarin vieressä.
Viime viikolla Hillary Clinton sanoi The New York Times -lehdessä: -
"Uskon evoluutioon. Antibiootille vastustuskykyinen bakteeri todistaa, -
että evoluutiota tapahtuu paraikaa." Hän voi lukea sen oppikirjoista.
Näemmekö bakteerien kehittyvän?
Jos olen vastustuskykyinen mutta sinä et, emme ole eri lajeja -
emmekä ole kehittyneet evoluution seurauksena. Bakteerit ilmeisesti ovat.
Sitä ei ole meneillään. Se haittaa sitä, mitä tieteessä tarvitsee tehdä, -
jotta pystymme käsittelemään ongelmaa.
Voimme nähdä sen selvästi monissa tapauksissa.
Niistä selvin on arktinen tutkimusmatka vuonna 1845.
Tutkijat jäätyivät saavuttuaan arktiselle alueelle.
Siitä kertoo kirja "Frozen in Time".
Siitä raportoitiin "Medical Tribune" -lehdessä jo vuonna 1988.
"Saattaa olla aika uudistaa ajatusta antibioottivastustuskyvystä.
...bakteeri, jota löytyi kolmen retki- kuntaan kuuluvan suolesta, -
on selviytynyt 140 vuotta."
Bakteeri oli yhä olemassa. Silloin ei ollut antibiootteja.
"Niissä näkyy vastustuskykyä nykyisille antibiooteille."
Ne eivät olleet kosketuksissa anti- bioottien kanssa. Niitä oli jo olemassa.
"Nykyteorian mukaan vastustuskyky antibiooteille -
liittyy pitkäaikaiseen kosketukseen antibioottien kanssa.
Antibiootit kehitettiin vasta paljon myöhemmin.
Ruumiit olivat hautautuneina arktiseen ikijäähän."
Antibiootille vastustuskykyinen muoto oli jo olemassa väistyvänä.
Kun tappaa normaalin muodon, vastustuskykyinen muoto saa vallan.
Itse asiassa menetämme tietoa.
Nature-lehti kirjoittaa: -
"Vastustuskyky antibiooteille on yleistä ainakin joissakin villikannoissa, -
vaikka ne eivät ole tiettävästi olleet kosketuksissa antibioottien kanssa."
Tässä on siis normaali bakteeri, -
joka on vallitsevana.
On olemassa vastustuskykyisiä muotoja, mutta ne ovat vetäytyviä.
Antibiootit tappavat normaalimuodon. Vastustuskykyiset tulevat vallitseviksi.
Mikä on kehittynyt?
Onko informaatiosisältö kasvanut vai vähentynyt?
Päämuoto on kadonnut.
Informaatiosta pieni osuus on tullut vallitsevaksi, -
jos tarkastellaan suhteellisuuksia. Mitään uutta ei ole kehittynyt.
Meidän on ymmärrettävä tämä ongelma.
Kummassakin näkemyksessä täytyy käyttää antibiootteja varoen.
Ellemme ymmärrä, mitä on meneil- lään, emme osaa käsitellä asiaa.
Se on propagandaa oppikirjoille.
Yksi tapa arvioida teorioita on tarkastella etuja.
Onko tieteellinen teoria tuottanut apua tai etua?
Monet sanovat, että evolutionaariset käsitykset ovat edistäneet tiedettä.
Tiedettä ei ole ilman sitä.
Jerry Coyne on evoluutiobiologian professori Chicagon yliopistossa.
Jos on etuja, hänen evoluutiobiologian professorina pitäisi tietää niistä.
"Evoluutio ei ole tuottanut käytännöllisiä tai kaupallisia etuja.
Bakteerit kehittävät vastustuskykyä lääkkeisiin..." Kiintoisaa!
Yritän etsiä etua, mutta tarjotaan vastustuskykyä antibiooteille, -
mikä ei ole totta. Sen parempaan hän ei pysty.
"Onko evoluutio auttanut ohjaamaan eläinten ja kasvien jalostusta? Ei.
Parannuksista suurin osa -
oli olemassa kauan ennen kuin tunsimme evoluutiota.
Se syntyi seuraamalla geneettistä pe- riaatetta 'olio synnyttää kaltaisiaan'."
Opimme kasvien jalostuksesta kreationisteilta -
ennen kuin tiesimme evoluutiosta. Missä edut? Hän ei tunne yhtäkään.
Se, johon hän viittaa, ei ole etu.
Nobel-palkittu Crick, joka oli mukana löytämässä DNA:n rakennetta, sanoo:-
"Voisi luulla, että evolutionaariset argumentit ohjaisivat merkittävästi -
biologista tutkimusta, mutta tämä on kaukana totuudesta.
On kyllin vaikeaa tutkia, mitä tapahtuu nyt, saati sitten evoluutiota."
Se ei auttanut tutkimuksessa.
Missä ovat edut?
Kerron mikä on etujen puute: ihmissukupolvia on pilattu -
leikkaamalla pois kitarisoja, nielurisoja ja umpilisäkkeitä, -
koska niitä on sanottu evolutionaarisiksi jäänteiksi.
Ei tiedetty, että ne auttavat taistelemaan infektioita vastaan.
Wisconissa oli 40 vuoden ajan voimassa laki, -
että aina kun vatsa avattiin, umpilisäke piti poistaa.
Syynä oli evolutionaarinen propaganda. "Se on hyödytön."
Nyt tiedämme paremmin. Tuloksena on tärveltyjä ihmisiä, -
joilla on ongelmia allergioiden ja infektioiden nujertamisen kanssa.
Iso osa johtuu siitä, että heidät on tärvelty evoluutioteorian nojalla.
Uskon, että luomisoppi tuottaa etuja.
Se on tuottanut kasvinjalostus- käsityksiä, kuten hän mainitsi.
Darwin teki havaintoja pienistä muutoksista.
Näemme pieniä muutoksia, ei niin usein kuin ajatellaan.
Meille sanotaan, että pienistä muutoksista tulee, suurella uskolla, -
isoja muutoksia. Emme näe sitä, mutta uskomme sen.
Sitä, mitä nähdään, liioitellaan ja vääristellään.
Se muuttuu isoksi muutokseksi. Mistä tiedämme sen? Niin oletetaan.
Sitä ei ole todistettu. Se on oletus.
Oletusta on testattu. "Sitä ei voi testata. Se kestää miljoonia vuosia."
Ei aina. Se on testattu ja osoitettu vääräksi kokeissa, -
joissa on tutkittu nopeasti lisääntyviä eliöitä, -
niin että voidaan havainnoida miljardeja sukupolvia.
Banaanikärpänen lisääntyy kahdenkymmenen minuutin välein.
Uusi sukupolvi syntyy 20 minuutin välein. Saa monia sukupolvia.
Jotkin bakteerit tuottavat uuden sukupolven 20 minuutin välein.
Voi laskea, montako sukupolvea on tarvittu, -
kun on kehitytty apinasta ihmiseksi. Voi tehdä havaintoja -
moninkertaisesta bakteerien ja banaanikärpästen sukupolvimäärästä.
Ne eivät ole muuttuneet.
Banaanikärpäsparoille on tehty kamalia asioita.
Ihme, ettei PETA-eläinoikeusjärjestö ole puuttunut -
tieteellisiin kokeisiin, joissa noita pikku ötököitä kidutetaan -
mutageenisillä kemikaaleilla ja säteilyllä.
Niillä on suurempi mutaatiomäärä kuin millään muulla eliöillä.
Ne saa näyttämään oudoilta: pullosilmät, eriväriset silmät, -
kiharat siivet, suorat siivet, ei siipiä. Ne ovat silti banaanikärpäsiä.
Ne eivät muutu miksikään. Michel Delsol Lyonsin yliopistosta -
kirjoittaa "Encyclopedia of Life Sciences" -teoksessa: -
"Jos mutaatio olisi lajille arvokasta variaatiota, -
Drosophilia-suvun lajien evoluution olisi pitänyt edetä nopeasti."
Sillä mutaatiomäärällä ja lisääntymisnopeudella.
"Tosiasiat ovat täysin ristiriidassa -
teoreettisen päättelyn oikeellisuuden kanssa, -
sillä Drosophilia-suku tunnetaan tertiäärikaudelta asti -
50 miljoonan vuoden takaa." En usko vuosilukuihin, mutta leikitään mukana.
Jos se on totta, heillä on ongelma, ja myös vain seurantakaudella.
"Se ei ole muuttunut millään tavalla [heidän mukaansa 50 milj. vuodessa]".
Ei myöskään sadassa vuodessa, -
jolloin niitä on kidutettu luokkahuoneissa.
Niiden pitäisi muuttua. Näemme kaikenlaisia mutaatioita.
Ne eivät muutu. Voimme testata sen. Sama pätee bakteereihin.
Yhdysvaltain ehkä johtava bakteeri- genetiikan asiantuntija Braun -
kirjoittaa Bacterial Genetics -kirjassa: "Huolimatta nopeasta lisääntymisestä-
ja saavutettavissa olevan kannan valtavasta koosta -
muutokset alun perin homogeenisessä bakteerikannassa -
eivät ilmeisesti etene tiettyjen rajojen yli..."
Näemme muuntelua, mutta näemme myös rajoja.
Oppikirjoissa puhutaan muuntelusta, mutta puhutaanko niissä rajoista?
Ehei. Ne ovat olemassa ja yhtä ilmeisiä, etenkin bakteerien suhteen.
Sitä korostettiin Science News -lehden artikkelissa, -
jossa vertailtiin fossiilien bakteereja ja eläviä bakteereja.
Ne olivat käytännössä identtiset.
Fossiilien bakteeri on vain hieman isompi.
UCLA:n paleobiologi Shopfia kiehtoo eniten se, -
että muutokset puuttuvat.
"Miljardi vuotta vanhan sinibakteerin fossiilit..."
Miljardi vuotta, 20 minuutin välein...
"Yllättäen ne näyttivät täysin samoilta kuin nykylajit."
Sanotaan, ettei muutoksia näe, koska niihin menee miljoonia vuosia.
No, tässä on miljoonia vuosia jotakin, mikä lisääntyy 20 minuutin välein.
Ei ole mitään muutosta.
Ei vain laajempi suku tai heimo, kuten nykyään kutsutaan, -
vaan tarkalleen kuin nykylaji.
Kun tutkimme sirkkuja, banaanikärpäsiä ja bakteereja, -
näemme horisontaalista muuntelua.
Se ei ole sellaista muuntelua, jota evolutionistit odottavat näkevänsä.
Se kaikki on haitallista tai neutraalia normaalissa ympäristössä.
On vain muutamia, joita pidetään hyödyllisinä rajatuissa ympäristöissä.
Biologeilta täytyy nyhtämällä nyhtää esimerkki hyöyllisestä mutaatiosta.
He mainitsevat esimerkiksi sirppi- soluanemian. Geeni suojaa malarialta.
Toki se itsessään aiheuttaa kuoleman, -
jos vanhemmat ovat tautigeenin kantajia.
Käytetään miljoonia dollareita, jotta taudista päästäisiin eroon.
Siinä veren hemoglobiiniin ei imeydy kunnolla happea.
Se aiheuttaa kaikenlaisia ongelmia, -
mutta se antaa hieman vastustuskykyä malarialle, -
ja siten se on muka hyödyllinen mutaatio.
Ne kaikki vähentävät monipuolisuutta.
Jotkin ovat jaksoittaisia. Kun ympä- ristö muuttuu, ne muuttuvat takaisin.
Muutoksia ei synny. Niissä kumu- latiivinen vaikutus ei ole rajaton.
Mistään ei ole seurauksena uusia elimiä.
Virhe kopioinnissa ei tuota uusia elimiä.
Muuntelu ei ole sellaista, mitä evolutionistit odottavat.
Lisäksi muuntelussa on nähtävissä rajallisuutta.
Voisimme antaa kymmeniä esimerkkejä.
Hevosia voidaan jalostaa isommiksi, -
mutta ne eivät jatka kasvamistaan kuusimetrisiksi.
Niitä voi jalostaa pienemmiksi, kunnes päästään tiettyyn tasoon.
Ne eivät kutistu rotan kokoisiksi. Raja tulee vastaan nopeasti ja jyrkästi.
Tämä raportoitiin, tutkittiin ja tunnustettiin -
eräässä tärkeässä kokouksessa Chicagossa.
Siitä kerrottiin Science-lehdessä.
"Historiallinen konferenssi..." Niin alkoi raportti vuonna 1980.
Tämän tiedon pitäisi olla oppikirjoissa.
"Chicagon konferenssin keskeinen kysymys oli se, -
voidaanko mikroevoluution mekanismien perusteella -
tehdä johtopäätöksiä, joilla voisi selittää makroevoluutiota."
Eli kasautuvatko pienet muutokset isoiksi muutoksiksi?
Niin väitetään kaikissa oppikirjoissa.
Tämä on konferenssin keskeinen kysymys. "Vastaus on selvä 'ei'."
Raportissa viitataan Francisco Ayalaan, -
joka on synteettisen evoluutioteorian johtohahmoja.
Se yhdistelee darwinismia ja Mendelin genetiikkaa.
Ayala on modernin evoluutioteorian johtohahmoja. Hän sanoi: -
"...pienet muutokset eivät kasaudu."
Se voidaan näyttää toteen laboratoriossa ja fossiilien avulla.
S. M. Stanley Johns Hopkinsin yliopistosta on alan johtohahmoja.
Luonnonvalinnan pitäisi toimia näissä pienissä muutoksissa, -
joiden pitäisi kasautua isoiksi muutoksiksi, mutta ne eivät kasaudu.
Stanley: "Luonnonvalinnan on ajateltu ohjaavan evolutionaarista muutosta, -
mutta se ei voi olla merkittävä evoluu- tion yleisen suunnan määrittämisessä.
Mikroevoluutio on erillään makroevoluutiosta.
Mitä tekemistä sitten luonnonvalinnalla on sen kanssa?
Stephen Gould Harvardin yliopistosta sanoo: "...olen seurannut sitä..."
Hän tarkoittaa teoriaa, että luonnonvalinta poimii mutaatioita.
"...olen seurannut sen hidasta avautu- mista yleisenä evoluution kuvauksena.
Olen ollut haluton myöntämään, -
mutta teoria yleisenä väittämänä on käytännössä kuollut, -
huolimatta sen pysyvästä ortodok- ksisesta asemasta oppikirjoissa."
Niin evoluutio selitetään. Pienet mutaatiot kasautuvat isoiksi.
Luonnonvalinta poimii niitä. Se on kuollutta -
johtavien asiantuntijoiden mukaan.
Tiedämme sen laboratoriokokeista ja fossiileista.
Kuten alussa sanoin, kisassa on vain kaksi hevosta.
Toinen on kaatunut maahan kuolleena. Kumpi mahtaa voittaa?
Kun katsomme kahta teoriaa, luomista ja evoluutiota, -
sen perusteella, mitä juuri tarkastelimme, -
luomisteoria tarjoaa selityksen sekä muuntelulle että rajoille.
Luoja loi jokaiseen biotyyppiin kyvyn muuntautua ja sopeutua olosuhteisiin.
Texasin ruskeat jänikset eivät pärjää arktisella alueella.
Joskus syntyy valkoisia jäniksiä. Ne pärjäävät siellä hyvin.
Jos valkoiset tuo tänne, ne muuttuvat.
Näemme muuntelua, joka auttaa niitä pysymään jäniksinä ja menestymään.
Ennustamme myös rajoja. Selitämme molemmat.
Evoluutioteoria selittää puolet.
Muunnelmat eivät ole sellaisia, joita he odottaisivat näkevänsä: -
jotka kasautuvat, hyödyttävät tai kasvattavat tietoa.
Ajatus niiden kasautumisesta on kuollut, -
koska tiedämme paremmin.
Kumpi teoria toimii paremmin?
Onko se vaikea kysymys? Tämä on oikea tieteellinen lähestymistapa.
Verrataan havaintoja ja katsotaan, -
kumpi teoria antaa parhaan selityksen vähemmillä toissijaisilla oletuksilla.
Evoluution voi saada näyttämään paremmalta lisäoletusten avulla, -
mutta se sopii suoraan, yksin- kertaisesti ja parhaiten luomisoppiin.
Siksi se on minusta paras tieteellinen alkuperän selitys.
MITÄ ON LUOMISTIEDE? OSA 2. FIL. TOHT. DON PATTON OPETTAA.
Suomennos: Marianne Tenetz