Tervetuloa Armon kalliolla -ohjelman pariin!
Minun nimeni on Petri Välimäki.
Armon kalliolla käsittelemme nyt -
apostoli Paavalin kirjettä korinttilaisille.
Tuota kirjettä voidaan pitää -
yhdessä toisen korinttilaiskirjeen kanssa ainutlaatuisen laajana -
hengelliseen paimenuuteen ja yhtä aikaa sekä rakkaudelliseen -
että vastuulliseen johtajuuteen ohjaavana kirjeenä.
Tämä on tätä kokonaisuutta käsittelevän sarjan jakso 12.
Kun haluat paneutua tuohon valtavan tärkeään aihealueeseen, -
niin voit mennä sivulle tv7.fi ja siellä Arkki.
Kirjoita sinne Armon kalliolla, jolloin näet myös aiemmat ohjelmat.
Siten saat varsin kattavaa kuvaa siitä, -
mitä näistä aihealueista Jumalan Sana meille opettaa.
Aiemmissa jaksoissa olemme kuulleet, -
miten Jumala oli lähettänyt apostolinsa -
julistamaan armon evankeliumin ilosanomaa -
ristiinnaulitusta ja ylösnousseesta Pelastajasta, -
Herrasta Jeesuksesta Kristuksesta.
Näin myös tuohon suureen, mutta epäjumalanpalveluksen, haureuden -
ja moninaisen synnin monin tavoin vaivaamaan kaupunkiin.
Jeesuksessa on kuitenkin tosi turva ja pelastus.
Evankeliumissa on pelastus kurjimpaankin tilanteeseen.
Jumalalla on vastaus ihmisen syvimpäänkin syvyyteen.
Niinpä juuri sinne Hän oli apostolinsa lähettänyt.
Jokaiselle Jeesukseen turvaavalle on Jumalan Sanassa -
armon evankeliumissa tosi vastaus, heikoimmallekin, -
ja Hänessä yksin. Missään muualla sitä ei ole.
Hän on verellään sovittanut kaikki syntimme.
Siksi me saamme kaikki syntimme anteeksi.
Sitä valtavaa lahjaa ei ole missään muualla saatavissa.
Jumalan edessä siihen kelpaa Jeesuksen Kristuksen veri.
Siitä armosta tullaan osalliseksi lahjana uskon kautta Häneen, -
kuten apostoli tiivistää aiemmin tässä kirjeessä.
Muuta perustusta ei kukaan voi panna kuin mikä pantu on.
Ja se on Jeesus Kristus.
Sitten apostoli kertoi heille suuresta ilosta, -
joka hänellä oli sen heidän saamansa armon tähden.
Kuitenkin hän myös ojensi heitä, kun he menivät väärään suuntaan.
Eikö ole näin, että myös jumalanpalvelijoilla on vaara -
alkaa miellyttää ympäristöä ja ihmisiä?
Jos apostoli Paavali olisi alkanut miellyttää korinttilaisia, -
niin siellä oli seurakunnassa taipumusta siihen, -
että mennään sitten sen maailmanajan mukaan.
Silloin seurakunta olisi lähtenyt ajautumaan siihen suuntaan.
Hän olisi ehkä saanut taputuksia ja hyväksyntää, -
mutta Jumalan seurakunta olisi mennyt harhaan.
Sen tähden hän ei toiminut näin, vaan hän puhui asiat -
niin kuin hän sai ne Jumalalta ja hän puhui suoraan vaikeatkin asiat.
Hän halusi varjella seurakuntaa todellisessa Jumalan armossa -
Jumalan Sanan totuudessa. Se on rakkautta silloinkin kun se pistää.
Se saattaa toki myös loukata.
Seuraavassa kohdassa näemme, miksi hän sen teki.
Hän kuvaa sitä sydämen asennetta.
Kuulemme 1. Kor. 4:14-15: -
Hän siis oli saanut julistaa heille Jumalan armoa.
Hän oli saanut palvella, kertoa Jeesuksen rististä, -
olla johdattamassa heidät elävään uskoon, Jumalan lapseuteen.
Sana sanoo Jeesuksesta: "Kaikille, jotka ottivat hänet vastaan, -
Hän antoi voiman tulla Jumalan lapsiksi."
Hän näki heidät rakkaina hengellisinä lapsinaan.
Sen tähden hän koki suuren vastuun sydämessään.
Siksi hän halusi niin oikein kuin mahdollista heitä ohjata.
Sekä mukavat ja ihanat asiat että vaikeat asiat.
Tuollainen vastuullinen sydämen päämäärä, -
että niin oikein kuin ikinä mahdollista.
Silloinkin, kun se sattuu, sen tarkoitus on johtaa rakkauteen, -
siunaukseen, elämään.
Tällainen isällinen suhde oli syntynyt siinä, -
kun hän oli ensin julistanut heille evankeliumia -
ja sitten palvellut pitkään henkilö henkilöltä ja koko seurakuntaa.
Hän ei siis väheksy hengellisen isän tehtävää, -
hänellä ei ole tarvetta väheksyä itseään.
Hän antaa kunnian Jumalalle, mikä ilmenee monin paikoin.
Kunnia kuuluu todella kokonaan Jumalalle.
Kun annamme kunnian Jumalalle, se ei tarkoita, -
että pitää väheksyä meille annettua tehtävää.
Niin hän ei tehnyt, että olisi sitä väheksynyt.
Ennemmin hän kunnioitti Jumalan armoa ja tehtävää niin paljon, -
että hän otti sen täysin todesta. Hänen ei tarvinnut vähätellä -
eikä nostaa itseään, vaan kiittää siitä, minkä Jumala on antanut, -
ja tehdä sen mahdollisimman hyvin ja vakaasti ja vastuullisesti.
Hänen kohdallaan se tarkoitti sitä, -
että huolehtii syntyneestä seurakunnasta, -
ohjaa sitä terveeseen ja raittiiseen uskoon ja varoittaa väärästä.
Samanlaisen yhtä aikaa rakastavan ja vastuullisen paimenen sävyn -
näemme myös apostoli Pietarin kirjeessä.
Luemme 1. Piet. 5:2-4.
Se on samalla ohje meillekin.
Ei ollut Pietarillakaan tarvetta vähätellä tehtäväänsä, -
vaan ottaa se todella arvokkaana ja ymmärtää, -
että on Jumalan edessä tärkeää, miten tehtävään asennoidumme.
Todella sydämen palvelijana. Siihen Jumalan Sana meitä kutsuu.
No, mitä tämä muistuttaa meille tämän päivän kristityille, -
seurakunnan paimenille, pastoreille -
ja muille hengellisille isille ja äideille, -
isoveljille ja isosiskoille?
Jakeessa 16 apostoli Paavali jatkaa: "Olkaa minun seuraajiani."
Tämä ei siis tarkoita, että uskon kohde vaihtuisi Jeesuksesta häneen.
Ei, hän koko ajan opetti juuri uskoa Jeesukseen.
Se on jo käynyt lukuisissa kohdissa aiemmin tässäkin kirjeessä ilmi.
Pikemminkin kyse oli siitä, että tuossa rakkaudellisessa -
ja vastuullisessa asenteessa meidänkin tulee palvella, -
kuten hänkin tahtoi palvella: ottaa se todesta.
Ystävä, jokainen Jeesukseen uskova Jumalan lapsi on -
Jumalan silmissä äärettömän arvokas ihminen.
Jos me saamme sellaisen palvelu- tehtävän, jonka apostoli oli saanut, -
että hänen kauttaan ihmisiä tuli uskoon, -
niin siitä seuraa, ettei ole oikein luonnollisessa mielessäkään -
jättää pientä lasta synnytyspöydälle.
Eikö ole tärkeää alkaa hoitaa pientä lasta, rakastaa sitä?
Hän on vanhemmilleen kallis aarre, jotain hyvin arvokasta ja tärkeää.
Jumala antaa äidin tai isän käsiin arvokkainta maailmassa, -
elävän ihmisen rakastettavaksi ja huolehdittavaksi.
Samalla tavalla apostoli näkee nämä ihmiset, -
jotka tulevat uskoon hengellisinä lapsina.
Se on alku. Se ei ole päätepiste, kun ihminen tulee uskoon.
Siitä hän alkaa kasvaa. Se on lähtökohta.
Silloin todellinen hyvä Paimen, -
todellinen Parantaja on tullut hänen sydämeensä.
Häntä, Jeesusta, kutsutaan uskon alkajaksi ja täyttäjäksi.
Sama suuri vastuullisuus näkyy myös siinä, -
kun Pietarille Jeesus itse opetti...
Nimittäin Jeesus oli aiemmin antanut Pietarille tehtävän -
sanoessaan: "Minä teen teistä ihmisten kalastajia."
Pietari oli tuon tehtävän saanut, ja Jeesus oli opettanut sen hänelle, -
mihin laittaa verkot ja siten ohjannut häntä siihen muutenkin.
Sitten ylösnousemuksen jälkeen Jeesus kohtasi uudelleen Pietarin, -
joka oli kieltänyt hänet monta kertaa.
Nyt Pietari oli valtavassa sydäntuskassa siitä asiasta.
Niin Jeesus antoi hänelle mahdollisuuden.
Hän oli kolmesti kieltänyt Jeesuksen, -
joten kolmesti hän sai tunnustaa uskonsa Jeesukseen, -
kertoa rakastavansa Jeesusta. On hyvin puhuttelevaa, -
mitä Jeesus vastasi aina, kun Pietari sanoi rakastavansa.
Kun Jeesus kysyi: "Rakastatko sinä minua?" Hän sanoi: -
Siis ensimmäisenä Jeesuksen sydä- mellä olivat pienet vastasyntyneet.
"Ruoki minun karitsojani." Jos rakastat minua, -
niin anna sen näkyä niin, että huolehdit heistä.
Sen jälkeen vähän vanhempiakin pitää hoitaa: -
"Kaitse minun lampaitani." "Ruoki minun lampaitani."
Nyt Pietari sai ihmisten kalastajan tehtävän lisäksi Paimenen tehtävän.
Siitä nämä Korinttolaiskirjeet puhuvat tavattoman laajasti.
Ja tämäkin, kuinka tärkeää on, että me Jumalan seurakunnassa...
Olen monissa evankelistakoulutuksissa kouluttanut -
paljon evankelistoja ja ollut rohkaisemassa.
Minullakin on suuri armo kertoa evankeliumin sanomaa.
Aina jonkun vastaanottaessa Jeesuksen se on valtava riemu ja ilo.
Jopa enkelit Jeesuksen oman opetuksen mukaan riemuitsevat, -
mutta sittenkin se on lähtökohta. On tavattoman tärkeää, -
että myös opetetaan, varustetaan, ohjataan Jumalan srk:n yhteyteen.
Saa käydä Herran armopöytään ja kuulemaan Jumalan Sanaa.
Jos ei ole kastettu, saa mennä kas- teelle. Saa kasvaa Jumalan lapsena.
Kristillisessä uskossa on varsin tärkeää, -
että se usko tulee todeksi hänen elämässään.
Siinä alkaa tulla moninkertaistumistakin, -
koska hänkin alkaa palvella. Hänellekin on kutsumus.
Hänkin saa elämäänsä tarkoituksen ja kokee hengellistä vanhemmuutta, -
paimenuutta, joka arvostaa, tukee, ohjaa oikeaan ja varoittaa väärästä.
Tätä rakkautta apostoli Paavali osoitti koko matkan ajan.
On aivan hämmästyttävää nähdä, millä tavalla.
Hän oli siis julistanut heille, ja he olivat tulleet uskoon.
Oli syntynyt Jumalan seurakunta, ja hän oli 18 kk palvellut heitä -
sekä yksilöinä, huone huoneelta että seurakuntana -
ja sitten ohjannut ja opastanut monin tavoin.
Sitten hän lähetti heille perusteellisia kirjeitä, -
otti vastaan heidän kirjeitään ja huolellisesti paneutui niihin.
Sen jälkeen hän vieraili uudelleen -
ja sitten lähdettyään taas muisti heitä sen jälkeenkin.
Sitten hän vielä lähetti heille ehkä läheisimmän kanssapalvelijansa.
Kuulemme jakeesta 17: -
Huomaatko nämä sanat?
Aivan samalla sävyllä kuin seura- kunnassa niin myös yksilöistä: -
"joka on minun rakas ja uskollinen poikani Herrassa".
Onkohan meillä joskus liikaa pidäkkeitä kertoa -
tämmöisiä lämpimiä, rakkaudellisia sanoja?
Ei kannattaisi. Niissä on nimittäin valtava voima.
"Tästä teidät tunnetaan omikseni, että teillä on keskinäinen rakkaus"
Näin sanoi Jeesus.
Jumalan valtakunta on rakkauden valtakunta.
Ollaan ryhdikkäästi sen takana, opetetaan ja välitetään sitä.
Nyt rukoilemme sitä omiin sydämiimme.
Rukoile mukana. Rukoillaan yhdessä.
Kiitos, rakas Jeesus, että saamme tunnustaa tässä oman kylmyytemme, -
välinpitämättömyytemme, syntimme.
Anna meidän kaikki syntimme anteeksi - myös nämä.
Me pyydämme Jeesuksen veren tähden -
ja ylösnousseen Jeesuksen nimessä: -
Anna Sinulta tulevaa aitoa rakkautta meidän jokaisen sydämeen -
ja hänen, joka sitä nyt sydämessään pyytää hiljaa, ääneen tai kuiskaten.
Ystävä, Jeesuksen nimessä ja veressä -
saat uskoa kaikki syntisi anteeksi.
Herramme Jeesuksen Kristuksen armo, Isän, Jumalan rakkaus -
ja Pyhän Hengen siunaava ja vahvistava osallisuus -
olkoon sinun kanssasi nyt, aina ja iankaikkisesti. Aamen.
Ystävä, on suuri etuoikeus, että me saamme elää armosta.
On suurta Jumalan armoa myös se, että me saamme välittää armoa.
Siinä tarvitaan meitä kaikkia.
Jos tahdot osallistua Armon kalliolla -ohjelmien tekoon, -
niin voit osoittaa tukesi soittamalla ruudulla näkyvään numeroon.
Silloin annat noin 12 euron lahjoituksen.
Voit myös laittaa tukesi ruudulla näkyvälle tilille viitteen kanssa -
tai tukea nettilahjoituksella tai tekstiviestillä.
Iso kiitos tuestasi yhteiseen palveluumme!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare