Tervetuloa Armon kalliolla - ohjelman pariin!
Minun nimeni on Petri Välimäki.
Armon kalliolla käsittelemme nyt -
yhtä koko kristillisen uskon ja historian -
voimakkaimmin vaikuttaneista teksteistä, -
apostoli Paavalin kirjettä roomalaisille.
Hän kirjoitti sen noin v. 57 jKr. -
todennäköisesti 3. suuren lähetysmatkansa loppupuolella -
Korinttin kaupungista suunnitellessaan seuraavaa matkaansa -
juuri Roomaan, joka oli tuolloin suuri maailmanvallan pääkaupunki.
Sinne oli nyt syntynyt myös kristillinen -
Jeesukseen uskovien ihmisten seurakunta.
Heidän tietonsa kristinuskosta olivat kuitenkin vielä vaatimattomia, -
ja voi olla, että tämä kirje oli ensimmäinen laajempi -
- tai jopa todennäköistä on näin, -
ensimmäinen laajempi kirjallinen teksti, -
minkä he saivat ja joka puhui suoraan kristillisestä uskosta.
Niin apostoli tahtoi hyvin seikkaperäisesti kertoa heille, -
mistä siinä hänen kaikkialla julistamastaan uskosta on kysymys.
Samalla hän tulee silloin - näin uskon -
Jumalan Pyhän Hengen johdatuksessa julistaneeksi -
sellaisia perusasioita, jotka sitten ovatkin tulleet -
Jumalan Sanana kaikkialle maailmaan kaikkien aikojen kristityille.
Tämä oli kuitenkin se käytännön tilanne, jossa tuo kirje syntyi.
Merkittävä osa kirjeestä kuvaakin -
hyvin perustavia pelastushistorian totuuksia.
Kuitenkin aivan viime jaksoissa apostoli on keskittynyt vahvasti -
myös ohjaamaan seurakuntaa terveeseen ja tasapainoiseen uskoon -
ja elämään sekä seurakuntayhteyteen.
Viime kerralla näimme, miten uskon ulkoisiin muotoihin -
liiaksi kiinni jäämättä meidän tulee rakastaa -
ja myös hoivata ja rakastaa eri tavoin kokevaa veljeä/siskoa.
Uskon ydin Jeesuksessa ja rakkaus ovat tärkeämpiä -
kuin ulkoiset muodot.
Tästä jatkamme nyt Roomalaiskirjeen 14. luvusta -
jakeet 13-19: -
Viime kerralla näimme, miten apostoli opetti huomioimaan -
niitä Jeesukseen uskovaksi tulleita, -
jotka evankeliumin uskosta huolimatta painottivat -
erilaisia syömisiä ja sitä, mitä ei tule syödä sekä juhlapäiviä.
Siinä painopiste oli ehkä enemmän -
seurakunnan juutalaistaustaisten jäsenten huomioimisessa.
Nyt painopiste siirtyy ehkä enemmän myös roomalaiseen kulttuuriin -
ja siinä ympäristössä asuneisiin, -
jotka olivat tulleet Jeesukseen uskoviksi ja mukaan Jumalan srk:aan
Rooman valtakunnassa nimittäin uhrijärjestelmä oli keskeinen osa -
sen yhteiskunnallista ja usein myös kotien elämää.
Kun niissä pakanatemppeleissä oli uhrattu lihaa epäjumalille, -
vain osa siitä poltettiin. Loput vietiin usein toreille myytäväksi -
ja vieläpä edulliseen hintaan.
Niinpä kristityt voivat jopa tietämättään ostaa sellaista lihaa.
Tästä tulee se, kun puhutaan epäjumalille uhratusta lihasta.
Siitä syntyi kaksi hyvin vahvasti erilaista suhtautumista asiaan.
Toiset, kuten apostoli Paavali itsekin, olivat sitä mieltä, -
ettei mitään epäjumalia ole aidosti olemassa.
On vain yksi todellinen Jumala, jota kunnioittaen -
meidän ei tarvitse vähääkään pelätä mitään epäjumalia.
He siis uskoivat evankeliumin vapaudessa, että ruoka on ruokaa, -
eikä siihen tarvitse liittää mitään lisämerkityksiä.
Kun kiitoksella ottaa vastaan, se on Jumalan anti.
Saa syödä hyvällä mielellä ja omallatunnolla.
Apostolin oma käsitys ilmenee -
mm. seuraavassa kirjeessä, hänen kirjeessään korinttilaisille.
Luvussa 8 hän kuvaa: -
Tässäkin kirjeessä hän kuvaa tätä samaa problematiikkaa.
Toiset, joiden omatunto oli kiinni siinä asiassa, -
eivät kokeneet sitä vapautta, vaan kokivat omantuntonsa tuhraantuvan, -
jos syövät sellaista lihaa.
Sitten hän jatkaa: -
Nyt samalla tavalla kuin Roomalaiskirjeen tekstissä, -
myös Korinttolaiskirjeen tekstissä apostoli puhuu samasta asiasta.
Siinä tärkeää on se, että vaikka itse on vapaa ja kokee, -
että voi aivan hyvin syödä, koska epäjumalia ei ole olemassa.
Ne ovat kaikki feikkiä. Me uskomme yhteen Jumalaan.
Emme liitä ruokaan mitään sellaista, -
vaan syömme hyvällä mielellä kyselemättä sen enempää.
Nyt kuitenkin on niitä, joiden tunto kovin hairahtuu tästä -
ja joutuu ahdistukseen. Sen tähden hän opettaa, -
että meidän pitää rakkaudessa huomioida myös niitä, -
jotka kokevat sen vääräksi ja pahaksi, kuten jae 14 sanoo: -
Tuon ihmisen, joka mielessään liittää sen epäjumaliin -
ja jonka tunto siksi tahraantuu, niin hänen sydämessään se on -
ongelma ja vaikea asia. Nyt apostoli opettaa, -
että meidän tulee kunnioittaa eikä loukata häntä.
Voimme hyvin olla syömättä silloin, ettemme loukkaa veljeämme.
Ei näin siis siksi, että itse kokisimme sen ruoan vääräksi, -
vaan rakkauden tähden haluamme huomioida sitä toista, -
ettemme satuta hänen sydäntään.
Apostoli menee hyvin pitkälle tässä toisten huomioimisessa.
Samoin on, jos joku sydämessään uskoo johonkin muuhunkin asiaan, -
eli nytkin uskoo sydämessään jonkin aivan oikeaksi.
Muistan omasta elämästäni hassunkurisen esimerkin, -
kun pikkupoikana olin sellaisessa uskovien yhteydessä.
Siellä toiset uskovat kävivät pesäpallo-ottelussa, -
ja toisten mielestä se oli aivan valtavan vakava synti.
Pesäpallo-otteluun meno oli suorastaan luopumusta Herrasta.
Minun oli tosi vaikeaa ymmärtää, mikä pesäpallossa oli niin pahaa.
Toiselle se oli kuitenkin ihan sellainen.
Jos hänet olisi viety pesäpallo-otteluun, -
niin hän olisi kärsinyt aivan hirvittävästi.
Hän olisi näet sydämessään kokenut sen -
niin perin juurin vääräksi maailmallisuudeksi.
Pikkupoikana taisi olla sen verran ymmärrystä, -
etten sitten alkanut väittelemään asiasta.
Näin se onkin, että meidän tulee kunnioittaa sitä toista ihmistä.
Hän kokee sydämensä tämän asian pahaksi.
Siinä tilanteessa meidän ei tarvitse itse mennä lain alle, -
ja alkaa itsekin ajatella, että tämä on niin paha -
ja nyt kielletään kaikilta vaikka pesäpallo-ottelussa käyminen.
Ei tarvitse kieltää, vaan voidaan hyvällä mielellä iloita -
muistakin urheilulajeista ja nähdä ne hyvänä liikuntana.
Niissä on paljon hyvää: nuorisolle hyvä harrastus jne.
Samoin voidaan nauttia hyvistä ruoista -
ja iloita niistä Jumalan antamina.
Me saamme iloita siitä Jeesuksen antamasta evankeliumin vapaudesta -
ja monista muista asioista.
Nyt keskiöön tulee sana 'omatunto'.
Omatunto on Jumalan ääni ihmisessä.
Alkukielen sana on 'syneidesis', 'yhdessä näkeminen'.
Ei, kuten suomen kielessä 'oma-', 'minä-minä-minätunto', -
vaan yhdessä näkeminen. Se kuvaa yhteyttä elävän Jumalan kanssa.
Siinä omassatunnossa meidän tulee etsiä sitä...
ei vain siksi, että jotkut muut sanovat muotoja, -
vaan siksi, että haluamme kuulla ja ymmärtää Jumalaa, -
rukoilla, että Jumala johdattaa meitä.
Kun etsimme Jumalan ääntä ja vapaassa sydämessä mietimme, -
onko jokin asia oikeasti hyvä vai paha, -
voimmeko oikeasti tehdä sitä hyvällä mielellä, -
niin voimme miettiä, onko se rakkautta vai vahingollista jollekin.
Onko siinä jotain, josta Jumalan Sana sanoo, että se on väärin?
Voimme sydämessämme etsiä sitä, mikä on oikein.
Huomatessamme, ettei tässä ole mitään väärää, vaan se on hyvää, -
niin voimme hyvällä omallatunnolla iloita siitä.
Siitä tämä jatkuu. Jakeessa 22 apostoli Paavali sanoo:
On siis lupa miettiä, tutkia, -
minkä minä koen aidosti oikeasti hyväksi, -
tutkia Jumalan edessä -
ja sitten evankeliumin vapaudessa iloita siitä vapaudesta.
Vapauteen Kristus vapautti meidät.
Olkaa lujat. Älkää antako sitoa itseänne uudelleen orjuuden ikeeseen.
Tämän sydämen vapauden me saamme pitää Jeesuksessa, iloita siitä.
Autuas se, joka ei tuomitse itseään siitä, minkä oikeaksi havaitsee.
Tässäkin yhteydessä jakeessa 23 apostoli jälleen -
- huomaat, että tämä toistuu yhä uudestaan -
muistuttaa huomioimaan sitä toista, joka kokee toisin.
Ei syyttäen tai tehden tästä riitaa, taistelua tai väittelyä, -
vaan huomioiden häntä rakkaudessa.
Samalla, kun apostoli on juuri kertonut, että sille se on puhdasta, -
joka sydämessään niin kokee, niin hän muistuttaa vielä: -
Nyt se, joka kokee sydämessään, että hän ei voi tehdä kuin näin.
Tämä on ainoa oikea tapa, ja hän pitää siitä kiinni.
Älä väheksy häntä, älä halveksu häntä.
Ymmärrä, että hän Jumalan edessä kokee omassa sydämessään, -
että hänen täytyy kunnioittaa tätä sääntöä.
Silloin ymmärretään, että me olemme tässäkin suhteessa erilaisia -
ja tätäkin koskee se aiempi Sana: -
Vaikka meistä voi välillä tuntua, -
että olemme kovin huolissamme siitä lähimmäisestä, -
niin Jumalan Sana kuitenkin sanoo:
Kun meidän turvamme siis on Jeesuksessa, -
niin tällaiset kysymykset, joissa koemme menettelytapamme eriksi, -
eivät tosiasiallisesti erota meitä Jumalasta.
Jopa sanotaan, että kukin olkoon omassa mielessään varma.
Ei tarvitse siis olla kovin epävarmakaan, -
kun aidosti kokee asian oikeaksi ja Jumalan edessä voi niin tehdä.
Sitten saa hyvällä mielellä olla sen omansa takana, -
kunhan muistaa olla tuomitsematta sitä toistakaan, -
jolla on erilainen näkökulma asiaan.
Siitä huolimatta tulee nähdä se erilaisuus, -
mutta olemme veljiä ja siskoja, Jumalan lapsia -
ja matkalla samaan taivaaseen.
Hän on voimallinen molemmat pelastamaan.
Tällainen ajatus ihan perhe-elämässäkin voisi olla -
suuri siunaus. Vaikka olemme monin tavoin erilaisia, -
niin olemme kuitenkin yhtä rakkaita.
Jumala ei ole toisen puolella toista vastaan vaan molempien puolella.
Hän rakastaa meitä jokaista.
Kiitos, rakas taivaallinen Isä, että saamme rukoilla -
sydämiimme tällaista rakkautta niissä epävarmuustilanteissa -
ja väittelytilanteissa, kun meinaa syntyä riitoja -
ja tuomitsemisen sävyä.
Saamme muistaa, miten Sinä olet armahtanut meitä.
Ystävä, Jeesuksen veren tähden saat olla täysin armahdettu.
Kiität vaan Jeesusta. Herramme Jeesuksen Kristuksen armo, -
Isän, Jumalan, rakkaus ja Pyhän Hengen siunaava osallisuus -
olkoon sinun kanssasi nyt, aina ja iankaikkisesti. Aamen.
Todellakin ole siunattu! Ja opetellaan vaikka vajavaisina -
rakastamaan sitä meidän toistakin siskoa ja veljeä, -
jokaista meille annettua lähimmäistä. Aamen.
Ystävä, on suuri etuoikeus, että me saamme elää armosta.
On suurta Jumalan armoa myös se, että saamme välittää armoa.
Siinä tarvitaan meitä kaikkia.
Jos tahdot osallistua Armon kalliolla -ohjelmien tekoon, -
niin voit tehdä sen osoittamalla tukesi ruudulla näkyvään numeroon.
Silloin annat noin 12 euron lahjoituksen.
Voit myös lahjoittaa ruudulla näkyvälle tilille viitteen kera.
Voit tukea myös netti- lahjoituksella tai tekstiviestillä.
Iso kiitos tuestasi yhteiseen palveluumme!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare