Tervetuloa Armon kalliolle!
Minun nimeni on Petri Välimäki.
Armon kalliolla ohjelmassa käsittelemme nyt -
apostoli Paavalin kirjettä roomalaisille.
Tämä on jo tuon kokonaisuuden jakso 30.
Huomaathan, että näet aikaisemmat jaksot, -
kun menet verkkosivulle tv7.fi -
ja siellä Arkkiin eli arkistoon.
Kirjoita hakukenttään Armon kalliolla.
Voi olla, että pääset myös suoraan vain kirjoittamalla sen Googleen.
Siellä näet kaikki nämä ja tietysti paljon muitakin ohjelmia, -
mutta siis myös kaikki aiemmat Roomalaiskirjeen ohjelmat.
Aiemmissa ohjelmissa olemme nähneet mm., -
miten apostoli Paavali kohta kohdalta opastaa -
Jumalan seurakuntaa armon vakaalta peruskalliolta käsin.
Jeesuksessa, Jumalan Pojassa, -
VT:n lupaamassa Messiaassa eli Kristuksessa -
Jumala oli tehnyt täydellisen pelastusteon.
Jeesus oli tullut ihmiseksi.
Ristillä Hän verellään sovitti kaikki syntimme.
Hän nousi ylös kuolleista ja meni Jumalan kasvojen eteen hyväksemme -
ja Pyhä Henki lähetettiin tänne.
Pyhässä Hengessä Hän on meidän kanssamme -
nyt joka päivä täällä jo tässä ajassa.
Tämän Jeesuksen kautta meille julistetaan -
evankeliumin armon sanoma pelastuksesta jokaiselle, joka uskoo.
Autuaat ovat kaikki, jotka häneen turvaavat, -
kuten jo Psalmikin etukäteen kertoi.
Aivan viime ohjelmissa olemme nähneet, -
miten apostoli tältä armon perustalta ohjaa meitä -
Jumalan tahdon mukaiseen elämään ja erityisesti rakkauteen.
Siitä jatkaa myös tämän kerran tekstimme.
Kuulemme Roomalaiskirjeen 14. luvun -
jakeet 1-4: -
Joskus meillä kristityillä on -
taipumus nähdä usko eräänlaisena oikeassa olemisen taisteluna.
Sellainen vaara näytti olevan tuonakin aikana, -
koska Jumala näin näki hyväksi Sanansa kautta siitä varoittaa.
"Heikkouskoista hoivatkaa rupeamatta väittelemään mielipiteistä."
Uskossa ei ole kyse siitä, kuka on enempi oikeassa -
ja kuka voittaa toisen väittelyssä.
On olemassa jotain paljon tärkeämpää, -
minkä apostoli johdonmukaisesti meitä johdattaa näkemään -
ja mihin kiinnittämään huomiomme.
Sellaisessa tilanteessa, kun keskitytään väittelyyn, -
niin usko nähdään ikään kuin eräänlaisena pyrkimyksenä -
olla mahdollisimman oikeassa.
Silloin suurimpana uhkana voi näyttäytyä se, jos joku on eri mieltä.
Ikään kuin ihminen pelastuisi olemalla oikeassa -
tai hiukan vielä kiristetyssä muodossa sillä, -
että on enemmän oikeassa.
Apostolin sanoman ytimessä on kuitenkin ihan muuta.
Ihminen ei pelastu omalla tietämisellään ja olemalla oikeassa, -
vaan uskon kautta Jeesukseen - armosta.
Meitä ei pelasta tietämisemme määrä vaan Jeesus Kristus, Vapahtaja, -
jopa senkin, joka on hiukan hukassa tietämisasioitten kanssa, -
mutta ihan lapsenuskolla turvautuu Vapahtajaan Jeesukseen.
Jeesus pelastaa hänet. Toista reittiä ei onnistu kukaan.
Esimerkiksi Jaakob näet sanoo, että monissa kohdin kaikki hairahdumme.
Kukaan ei siis ole ihan täysin oikeassa, paitsi Jumala itse.
Jumala siis pelastaa vain vajavaisia ja erehtyväisiä ihmisiä, -
koska semmoisia olemme oikeasti kaikki.
Ihmisillä tämä taipumus on usein varsin suuri.
Voi sanoa näin, että apostolin sanoman ytimessä on -
usko Jeesukseen ja Hänen suureen armoonsa -
sekä hengellisen ohjauksen ytimessä kehotus rakkauteen.
Samoin oli Jeesuksen omassa opetuksessa.
Kun siis havaitsemme jonkun olevan heikko uskossaan, -
vastaus ei ole riitely ja väittely, vaan rakkaus.
"Heikkouskoista hoivatkaa."
Sitten, kun hän on puhunut tämän perusperiaatteen, -
millä tavalla suhtaudumme eli rakkaudella, -
niin seuraa esimerkkejä siitä, millaisia mielipide-erot -
ja näkemyserot saattavat olla.
Ensimmäinen esimerkki tekstissämme liittyy -
erilaisiin uskonnollisiin käyttäytymis- muotoihin, kuten syömisiin.
"Toinen uskoo saavansa syödä kaikkea, -
mutta toinen, joka on heikko, syö vihanneksia," kuvasi apostoli.
Ensin mainittu apostolin vahvoiksi kuvaama ryhmä oli siis -
armoon sillä tavoin juurtunut, että koki täyttä vapautta syödä.
He varmastikin muistivat myös esimerkiksi Jeesuksen sanat.
Markukseen evankeliumin 7. luvussa on tilanne, -
missä Jerusalemista tuli lainopettajia.
Yhdessä fariseusten kanssa he menivät Jeesuksen luo.
Sitten he alkoivat moittia siitä, että Jeesuksen opetuslapset -
aterioivat epäpuhtain pesemättömin käsin.
Kysymys oli muodosta, joka ei liittynyt hygieniaan, -
vaan se oli uskonnollinen, vaikka tilkallakin vettä, tehtävä muoto.
Jeesus alkoikin kertoa laajemminkin väelle, miten asia on.
No, opetuslapsetkaan eivät oikein ymmärtäneet Jeesusta, -
mitä Hän mahtoi tarkoittaa. Jeesus selvensi heille lisää: -
Nämä ulkokohtaiset syömiset tai käsien pesemiset tai muodot -
eivät ole se varsinainen juttu, vaan se, mitä tapahtuu sydämessä.
Jeesus hyvin selkeästi johtaa asian ytimeen.
Nyt nämä Paavalin vahvoiksi kutsumat ihmiset olivat niitä, -
jotka uskoivat evankeliumin uskon.
Kun Jeesus oli sanonut kaikki ruoat puhtaiksi, he söivät mielihyvin -
eivätkä nähneet siinä mitään pahaa, vaan olivat vahvoja uskossaan, -
armossa ja sen tuomassa vapaudessa.
Syömisasiat eivät olleet heille pakottava asia.
Sen sijaan näille apostolin uskossaan heikoiksi kutsumille -
moinen vapaus oli hyvin vaikeaa.
Heidän oli hyvin vaikea ajatella, että nyt voisi mennä syömään.
Hiukan eri näkökulmasta tämä koski juutalaistaustaista seurakuntaa -
ja roomalaistaustaista seurakunnan osaa, Roomasta tulleita.
Ensi kerralla puhutaan siitä vähän tarkemmin.
Juutalaistaustaisten kohdalla oli monenlaisia syitä myös.
Esimerkiksi 3. Mooseksen kirjan luvussa 11 on -
pitkä luettelo siitä, mitä voi syödä ja mitä ei.
Heille tämä ajattelu vapaudesta voida syödä mitä tahansa -
tuntui hyvin vaikealta ajatukselta.
Niinpä seurakuntaan tuli jako. Toiset söivät vapaasti -
ja toiset söivät vihanneksia ja erottelivat syötävät/ei-syötävät.
Tästä kohdasta apostoli Paavali alkaa opettaa siitä, -
miten tässä tulisi suhtautua toinen toisiinsa.
Tämä näkyy muuten myös apostoli Pietarinkin kohdalla.
Pietarillekin oli ensin todella vaikeaa sopeutua siihen, -
kun Jumala itse käskee hänen syödä.
Ja minkä Jumala on puhdistanut, sitä älä sinä sano epäpuhtaaksi.
Pois se, sanoi Pietari. Ei hän saastunutta syö!
Sitten Jumala ohjasi hänet tuntemaan Uutta liittoa -
ja jopa kertomaan pakanoille evankeliumia.
Sitten Pietari kyllä löysi armon ja iloitsi siitä suuresti -
ja hänestä tuli hyvin tärkeä sen palvelija, -
mutta siinä oli oma prosessinsa.
Niinpä Pietarikin nimenomaan opastaa, -
kuinka tärkeää on kasvu armossa.
Kasvakaa meidän Herramme Jeesuksen Kristuksen -
armossa ja tuntemisessa.
Raamatun mukaan hän itsekin oli läpikäynyt tärkeän Jumalan koulun -
oppia elämään ja kasvamaan armossa.
Roomalaiskirjeemme tekstissä apostoli Paavali -
opastaa taas tähän samaan kysymykseen liittyen -
rakkaudella suhtautumaan niihin, jotka ovat uskossa vielä heikkoja.
Heillä on siis se tilanne, että täytyy muotojen mukaan mennä.
Joka syö, älköön halveksiko sitä, joka ei syö.
Ei pidä suhtautua heihin mitenkään vähätellen, -
vaan he tekevät Herralle sen kokien Herran edessä tämän oikeaksi.
Kunnioittakaa ja arvostakaa sitä.
On siis rakkautta huomioida heitä eikä väheksyä tai halveksia.
Heidän tuleekin olla sydämessään uskollisia sille, -
minkä he Herralta kokevat oikeaksi. He ovat nyt tässä kohdin, -
että tämäntyyppinen toiminta on heistä oikeaa.
Se liittyy myös siihen kulttuuritaustaan ja siihen, -
miten haluaa noudattaa sitä omaa lähtökohtaansa -
ehkä koko elämänkin ajan. Silloinkin apostolin sana on, -
että pitää kunnioittaa ja arvostaa, että meitä on erilaisia.
Paitsi, että evankeliumin uskossa vahvempia ojennettiin, -
myös uskossa heikompia kehotetaan rakkauteen.
Heillä oli toisenlainen riski. Heillä oli taipumus tuomita niitä, -
jotka eivät noudattaneet samanlaisia sääntöjä.
Niinpä molemmille tulee tässä vahva kehotuksen Sana.
Otetaan vielä se Roomalaiskirje 14:3: -
Molemmille sanotaan, että ei ole meidän tehtävämme tuomita -
hiukan toisin toimivaa veljeä tai siskoa, -
vaan hän on Herran edessä ja hänen kuuluu toimia -
sydämessään olevan uskon mukaan.
Sen jälkeen tulee toinen esimerkki erilaisten päivien pitämisestä.
Siinä apostoli sanoo: -
Tämä ei ole siis edes niin, että toinen on täysin väärässä -
ja toinen täysin oikeassa, vaan kumpikin tehköön sen mukaan, -
kun hän sydämessään oikeaksi kokee uskonsa mukaan.
Toinen kunnioittakoon sitä toisen tapaa elää uskoa todeksi.
Näin rakkaus on vielä tärkeämpää kuin oikeassa oleminen.
Tärkeintä on tehdä Jumalan edessä vilpittömästi sen, -
minkä sydämessä oikeaksi kokee.
Emme ole tuomiovelvollisuudessa niille toisille, -
vaan jokaisen on tehtävä Jumalalle tili itsestämme.
Siksi meidän on siis kuunneltava aitoa, -
Jumalan itse kullekin antamaa omantunnon ääntä.
Pääasia on, että vaikka meillä on erilaisia menettelytapoja, -
erilaisia painotuksia, kokemuksia siitä, mitä voimme ja mitä emme, -
niin meillä on yhteinen ja sama perusta.
Kun olemme Jeesuksessa, niin olemme Jumalan lapsia.
Olemme Jeesuksen veren tähden armahdettuja, synnit sovitettuna.
Olemme rakastettuja, Jumalan perheväkeä matkalla taivaaseen.
Se kaikki on paljon tärkeämpää, mikä meitä yhdistää, -
kuin erilainen näkemys joistain asioista, -
jotka yleensä liittyvät uskon todeksielämiskysymyksiin.
Ei siis itse uskon ytimeen, vaan näihin muotoihin.
Vaikka meillä niistä on erilaisia käsityksiä, -
niin olemme silti veljiä ja sisaria.
Hän opettaa, että meidän tulee rakastaa toisiamme, -
kuten Jeesus oli opettanut. Ystävä, rukoillaan sellaista rakkautta -
sinun ja minun ja koko Jumalan seurakunnan sydämiin, -
että voisi toteutua Jeesuksen rukous: että he yhtä olisivat.
Kiitos, rakas taivaallinen Isä, kiitos, Jeesus Kristus, -
Herramme ja Vapahtajamme, että saamme pyytää Sinulta -
sellaista aitoa uskoa ja rakkautta sydämiimme, -
että me näemme myös veljemme ja sisaremme, koko Jumalan perheväen -
rakkaana ja tärkeänä. Herra, auta iloitsemaan meille yhteisestä.
Auta meitä rakastamaan toisiamme, kuten Sanasi sanoo.
Kiitos, Jeesus, että kun emme ole siihen pystyneet, saamme uskoa, -
että Jeesuksen nimessä ja veressä syntimme on annettu anteeksi, -
ja saamme katsoa eteenpäin tästä hetkestä.
Herra, haluamme jäädä Sinun armollisiin käsiisi, -
Sinun johtoosi ja suojaasi. Nimessäsi aamen.
Ystävä rakas, ole siunattu!
Jumala rakastaa sinua, minua, meitä jokaista.
Opetellaan mekin rakastamaan veljiämme ja siskojamme. Hei!
Ystävä, on suuri etuoikeus, että me saamme elää armosta.
On suurta Jumalan armoa myös se, että saamme välittää armoa.
Siinä tarvitaan meitä kaikkia.
Jos tahdot osallistua Armon kalliolla -ohjelmien tekoon -
niin voit tehdä sen osoittamalla tukesi ruudulla näkyvään numeroon.
Silloin annat noin 12 euron lahjoituksen.
Voit myös lahjoittaa ruudulla näkyvälle tilille viitteen kera.
Voit tukea myös nettilahjoituksella tai tekstiviestillä.
Iso kiitos tuestasi yhteiseen palveluumme!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare