Tervetuloa Armon kalliolle! Minun nimeni on Petri Välimäki.
Olemme nyt tutkineet Apostolien tekoja -
ja kristillisen seurakunnan varhaisinta historiaa -
sen alkuperäisimmistä lähteistä.
Ensin evankeliumeista 48 ohjelman verran -
ja nyt Apostolien teoista jo 30 ohjelmaa.
Tämä on siis jakso 30.
Kaikki nämä jaksot löydät TV7:n arkistosta -
eli tv7.fi ja sieltä Arkisto, kun kirjoitat sinne Armon kalliolla.
Todennäköisesti Googlekin löytää ne nimellä Armon kalliolla.
Sieltä löydät kaikki nämä jaksot ja paljon muita tärkeitä aiheita.
Tällä kertaa käsittelemme erityisesti Apostolien tekojen lukua 20.
Siinä apostoli Paavali 3. laajalla lähetysmatkallaan kääntyi -
palaamaan kohti Jerusalemia.
Häntä vastaan kohdistuneen salahankkeen vuoksi -
hän joutui tarkistamaan matkasuunnitelmaansa -
ja päätti kulkea Makedonian kautta.
Matkalla mukana olivat mm. Soopater, Aristarkus, -
Sekundus, Gaius, Timoteus sekä Tykikus ja Trofimus.
Nämä mukana kulkeneet jumalan- palvelijat edustivat laajasti -
alueen eri seurakuntia.
Näinkin Jumalan valtakunnan palvelijoiden piiri koko ajan laajeni, -
ja monet vahvistuivat.
Sitä kuvaavat myös 2. jakeen sanat: -
"Ja kuljettuaan niiden paikkakuntien läpi -
ja puhuttuaan siellä monta kehoituksen sanaa..."
Toinen käännös sanoo saman asian: -
"Matkansa varrella hän kaikkialla rohkaisi uskonveljiä."
Tällaisia omistautuneita ja muita vahvasti rohkaisevia -
sekä myös mukaan palveluun ottavia, tilaisuuksia antavia -
hengellisiä isiä ja äitejä tarvitaan tänäänkin kipeästi.
Näin koko kristillisessä seurakunnassa -
ja jokaisessa Jumalan paikallisseurakunnassa ja kaikkialla.
On valtavan suurta ja arvokasta, jos on sydämessä lahja, -
että kykenee rohkaisemaan toisia ihmisiä.
Ystäväni, jos sinulla on se, niin minä haluan rohkaista sinua.
Se on arvokas Jumalan antama lahja. Käytä sitä rohkeasti!
Sen merkitys voi olla todella suuri.
Se oli myös apostoleilla.
Kun nyt olemme käsittelemässä Apostolien tekojen loppupuolta, -
näemme, miten se hyvin voimallisena toteutui Paavalin elämässä.
Hänen kauttaan se tuli koskemaan monia muitakin ihmisiä.
Toisaalta haluan sanoa myös sinulle, -
jolla itselläsi on rohkaiseva ja kannustava hengellinen isä/äiti, -
että olet saanut arvokkaan, hienon lahjan Jumalalta hänen kauttaan.
Huomaa arvostaa sitä. Se on oikein hyvä kiitosaihe Jumalalle.
Näin Jumala opettaa meitä toinen toistamme yhdessä arvostaen.
Sana sanoo, että toinen toisen kunnioittamisessa kilvoitelkaa.
Missä se ilmapiiri toteutuu, niin siellä usein toteutuu myös se, -
että monet rohkaistuvat ja uskaltavat lähteä palvelemaan.
Uskaltavat löytää omat lahjansa, mahdollisuutensa, oman paikkansa.
Kun puhumme esimerkiksi herätyksestä, -
niin herätys ei suinkaan ole vain sitä, -
että joku yksi julistaja julistaa, toiset kuulevat -
ja jotkut tulevat uskoon. No, se on hieno osa herätystä, -
mutta kun puhutaan varsinaisesta herätyksestä, -
niin usein siihen liittyy myös kansanliike.
Siihen liittyy se, että se lähtee eteenpäin.
Ei siis vain niin, että joku julistaa jollekin, -
vaan myös niin, että uskoon tulleet lähtevät palvelemaan.
Se on moninkertaistumista, jota Paavali Timoteukselle opetti:
kerro tämä luotettaville miehille, että hekin kertoisivat.
Näin Paavali monin tavoin rohkaisi koko ajan.
Rohkaisi seurakunnissa ja mukanaan kulkevia, -
antoi mahdollisuuksia ja näytti käytännössä.
Tässä emme voi mennä siihen, -
mutta näin Jeesuskin toimi jo paljon ennen Paavalia: -
otti opetuslapset mukaan, rohkaisi ja vahvisti heitä, -
valmisti heidät omaan tehtäväänsä.
Jakeessa 7 tulee hyvin mielenkiintoinen näkökulma, -
mikä on hyvin keskeistä Jumalan seurakunnan toiminnalle.
Luvun 20 jae 7: -
"Ja kun viikon ensimmäisenä päivänä olimme kokoontuneet -
murtamaan leipää...", -
Toinen käännös: "sapatin mentyä viikon ensimmäisenä päivänä..."
Muualla eri puolilla on sama "ensimmäinen päivä sapatin jälkeen".
Mutta kokoonnuttiin siis murtamaan leipää.
Tässä on siis viittaus siihen, -
miten alkuseurakunta alusta asti kokoontui yhdessä Herran aterialle.
Otetaan vielä 2. luvusta pari kohtaa samasta asiasta.
Ap.t. 2:42 kuvaa seurakuntaa: -
"Ja he pysyivät apostolien opetuk- sessa ja keskinäisessä yhteydessä -
ja leivän murtamisessa ja rukouksissa."
Oli siis seurakunnan kokoontuminen.
Aiemmin kerrotaan Pyhän Hengen vuodatuksesta -
eli uuden liiton Jumalan seurakunnan synnystä.
Samassa luvussa heti sen jälkeen kuvataan -
Jumalan seurakunnan kokoontumistapaa: -
he pysyivät apostolien opetuksessa, keskinäisessä yhteydessä -
leivän murtamisessa ja rukouksissa.
Ap. t. 2:46: "Ja he olivat alati, joka päivä, -
yksimielisesti pyhäkössä ja mursivat kodeissa leipää -
ja nauttivat ruokansa riemulla ja sydämen yksinkertaisuudella".
Seurakunnan yhteys Sanan -
ja Herran armopöydän eli ehtoollisen välityksellä oli -
hyvin alkukristillinen, alkuperäinen seurakunnan ydinasia, -
joka Apostolien teoissakin näkyy eri paikoissa heti alusta saakka.
Jeesus itse oli asettanut ehtoollisen.
Joskus voi kuulla sanottavan, -
että pappi asetti ehtoollisen.
Ystävä rakas, ei pappi aseta ehtoollista, -
vaan Jeesus asetti ehtoollisen. Pappi konsekroi -
eli erottaa eli pyhittää, että tämä on nyt juuri se.
Pappi toistaa sanatarkasti Jeesuksen sanat ja asetussanat, -
mutta Jeesus oli se, joka asetti ehtoollisen.
Me saamme sen myös ottaa vastaan niin kuin suoraan Jeesukselta.
Jeesus oli myös liittänyt siihen aivan mahtavan upeat lupaukset.
Hän oli sanonut Johanneksen evankeliumin 6. luvussa: -
Kuuntele nyt huolella Jeesuksen omia sanoja: -
Mitä valtavan ihania lupauksia!
"Joka tätä leipää syö, se elää iankaikkisesti."
Mikä valtava aarre!
Kun käyn Herran armopöytään tänäkin päivänä, -
niin ihan sellaisenaan haluan sen vastaanottaa.
En tee yhtään enempää siitä teologiaa.
Aivan yksinkertaisessa uskossa käyn siihen.
Muistan vielä Jeesuksen asetussanankin: -
syntien anteeksi antamiseksi. Sellaisenaan otan sen vastaan.
Se on joka kerta suuri juhlahetki.
Noustessani en voi sanoa siihen muuta kuin: Kiitos!
Kiitos, Jeesus! Ihan yksinkertaisessa lapsenuskossa sellaisenaan.
Alkujaan sitä kutsuttiinkin eukaristiaksi eli kiitosateriaksi.
Siitä noustessani saan muistaa, että edelleen Hän pysyy minussa -
ja minä saan pysyä Hänessä. Syntini on annettu anteeksi.
Hän on minun kanssani ja minulla on iankaikkinen elämä Hänessä.
Myös jae 57 on hyvin merkittävä.
Tässä samassa kohdassa Jeesus sanoo näin: -
Siis niin kuin minä elän Isän kautta, niin myös se, joka minua syö, -
elää minun kauttani.
Mikä ihana uskon hoitamisen sakramentti!
Se on niin kuin latauspaikka, johon käydään.
Huomaa, että kristillisessä kirkossa -
sunnuntai ei ole viikon viimeinen päivä.
Sunnuntaina usein ehtoollista vietettiin jo alkuseurakunnassakin -
siis sapatin jälkeen viikon ensimmäisenä päivänä.
Se on viikon ensimmäinen päivä eli siitä lähdetään siihen viikkoon.
Ensin mennään Herran armopöytään ottamaan vastaan ihana lahja.
Sitten lähdetään siitä palvelemaan voimassa. Se on se ajatus.
"Niin kuin minä elän Isän kautta, niin se, joka minua syö, -
elää minun kauttani." Kun armah- dettuna, synnit anteeksi saaneena -
Jumalan lahjan vastaanottaneena siitä nousee ja lähtee viikkoon, -
niin usein päätössanoina voidaan sanoa: lähtekää rauhassa -
ja palvelkaa Herraa Pyhän Hengen voimassa iloiten.
Voimme nähdä Apostolien teoissa eri paikoissa, -
että alkuseurakunnalle Herran armopöytään osallistuminen -
ja siitä käsin eteenpäin lähteminen oli jo siellä -
hyvin alusta saakka käytössä oleva -
hyvin kallis aarre, minkä Jumala oli antanut.
Rohkaisen kyllä jokaista pitämään mieluummin lyhyet tilivälit -
kuin turhan pitkät. Käy mieluummin usein kuin harvoin.
No, Apostolien tekojen luku 20 kertoo tilanteesta, -
josta tässä kokouksessa tuli aika puhuttelevakin kohta.
Paavali nimittäin oli niin innokas, että pitkitti puhettaan, -
jopa niin pitkälle, että eräs nuorukainen Eutykus nukahti.
Talossa oli kolme kerrosta.
Ilmeisesti kellarikerros, ykköskerros ja ullakkokerros, -
joka oli kolmas kerros. Hän putosi sieltä ikkunasta.
Raamatun mukaan hänet nostettiin kuolleena maasta.
Paavali kietoi kätensä hänen ympärilleen ja sanoi: -
"Älkää hätäilkö, sillä hänessä on vielä henki".
Lopputuloksena nuorukainen nousi, ja he veivät pojan sieltä elävänä -
"ja tulivat suuresti lohdutetuiksi".
Jumala antoi siis myös tuohon... mutta varmasti tilanne pelästytti.
Sen jälkeen taas apostolin ja palvelijoitten piti jatkaa matkaa.
He näet halusivat ehtiä Jerusalemiin helluntaiksi, jos mahdollista.
Mileton kohdalla Paavali pyysi kuitenkin hakemaan -
Efeson seurakunnan vanhimmat paikalle.
Hän halusi jättää heille jäähyväiset.
Niissä jäähyväisissä käy ilmi, -
miten hän on heitä halunnut palvella huone huoneelta -
ja kaikkia yhdessä ja todistanut parannusta -
kääntymyksessä Jumalan puoleen ja uskoa Herraan Jeesukseen.
Hän sanoo jopa näin: -
Hän joutui koviin vainoihin, -
ja jopa Jumala itse kertoi hänelle sen jo etukäteen.
Häntä yrittivät veljetkin estää menemästä sinne.
Silti hän koki, ettei pidä henkeään minkään arvoisena, -
"kunhan vain täytän juoksuni ja sen viran, -
jonka minä Herralta Jeesukselta olen saanut":
Jumalan armon evankeliumin todistamisen.
Sen valtavan sanoman takia hän oli valmis ihan tähän kaikkeen.
Myöhemmin näille samoille efesolaisille hän sitten kirjoitti, -
että armosta te olette pelastetut, ette tekojenne kautta, -
ette itsenne kautta, uskon kautta - se on Jumalan lahja -
ettei kukaan kerskaisi. Kun näin valtava lahja hänelle oli annettu -
julistaa suurta armon sanomaa, niin se oli niin arvokasta, -
että hän ymmärsi sen elämäntehtäväkseen.
Hän haluaa palvella niin, että mahdollisimman moni pelastuisi.
Niinpä hän saattoi sanoa jopa näin: -
Sitten hän jätti heidät Jumalan armon sanan haltuun.
He itkien yhdessä siellä rukoilivat vielä Jumalaa, -
ja hän rukoili ja siunasi kaikki. Sitten he jatkoivat Jerusalemiin.
Tämmöinen hyvin koskettava tapahtuma tässä.
Huomaat kaiken keskellä tosi kirkkaan, selkeän ytimen: -
Jumalan armo ja rakkaus Jeesuksessa Kristuksessa.
Rukoillaan yhdessä, että sinulle ja minullekin -
tuo ydin Jumalan Pyhän Hengen voimassa vahvistuu entisestään.
Mekin saamme sekä iloita siitä että välittää sitä.
Rukoillaan yhdessä vaikka näin.
Kiitos, rakas taivaallinen Isä, että saamme pyytää tätä -
Jeesuksen Kristuksen nimessä ja Hänen verensä tähden.
Anna meidän nyt yhdessä rukoilevien sydämiin, -
jokaisen tähän rukoukseen yhtyvän sydämeen, oikein armon suuri ilo, -
että se vahvistuu sydämessämme, kuinka ihanasta asiasta on kyse.
Auta meitä myös välittämään sitä taidollisesti.
Kiitos ja ylistys ja kunnia Sinulle, iankaikkinen hyvä Jumala!
Herramme Jeesuksen Kristuksen valtava armo olkoon kanssasi -
nyt ja aina ja ihan iankaikkisesti!
Ole runsaasti siunattu! Aamen.
On suuri lahja, että saamme välittää Jumalan armoa.
Meidät kaikki on kutsuttu siihen.
Kun haluat osallistua, -
voit tukea Armon kalliolla -ohjelmien lähettämistä.
Soittamalla numeroon 0600 10177 -
annat noin 12 euron tuen.
Voit myös laittaa tukesi pankkitilille, -
jonka tilinumeron näet ruudulla.
Kun laitat siihen viitteen, niin tiedämme, -
että haluat tukea Armon kalliolla -ohjelmien lähettämistä. Kiitos!
Kiitos lahjastasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare