Tervetuloa Armon kalliolle!
Armon kalliolla me olemme nyt käsittelemässä Apostolien tekoja.
Tänään minulla on erityinen vieras.
Tervetuloa mukaan, Reino!
Kiitos kutsusta! Hyvin mieluisaa tulla!
Hienoa, että sinä olet täällä mukana!
Olemme paneutuneet aiheeseen: Herra vahvisti armonsa sanan.
Viime kerralla tutkimme Apostolien tekojen lukua 3, -
jossa rampa mies, hyvin vaikeassa tilanteessa, -
kannettiin Kauniin portin pieleen anomaan almua.
Hän saikin jotain ihan muuta!
Pietari sanoi hänelle: "Hopeaa ja kultaa minulla ei ole, -
mutta mitä minulla on, sitä minä sinulle annan: -
Jeesuksen Kristuksen, Nasaretilaisen, nimessä: Nouse ja käy."
Niin tapahtui, että hän parantui -
ja sai kaikkien hämmästykseksi kävelykyvyn.
Tänään kanssani studiossa on ystävä ja veli, Reino Malinen, -
joka on näinä päivinä saanut kokea Jumalan parantavan kosketuksen -
ja saanut myös kävelykyvyn takaisin.
Olet suomalainen mies ja tehnyt pitkän päivätyön -
puu- ja metallialan työnjohtajana, näinkö se oli? - Kyllä.
Olet myös isä ja ukki.
Haluatko kertoa jotain omasta taustastasi?
Todellakin olen ukki, joka on hyvin mieluisa tehtävä, -
vaikka lapset ovat jo kasvaneet aikuisikään.
Jos tuohon työelämään mennään, -
niin sain tehdä hyvin ehjän työrupeaman 90-luvulle asti, -
kunnes tuli erinäisiä sairauksia -
oli sydän- ja verisuonisairaus sekä epilepsia.
Epilepsian osalta pidettiin aika varmana sitä, -
koska olen 89-vuotiaana saanut katolta putoavan tiilen päähäni.
Toisen iskun sain 15-16-vuotiaana traktorin kanssa työskennellessä.
Sain pöllin iskun takaraivoon, -
josta seurauksena oli kovat ja pitkäaikaiset kivut.
Pidettiin varmana sitä, että se juontuu sieltä, -
vaikka se oli hyvin mietoa silloin alkuvaiheessa, -
mutta sitten se epilepsia lisääntyi vuosi vuodelta.
Lopulta minua pidettiin kaksi kertaa pitkässä koomassa, -
jotta saatiin kohtauskierre pois.
Eli kohtaus oli niin raju, että se oli ainoa tapa suojella sinua?
Joo, koska siinä on kuolemanvaara suuri -
kun tulee kohtaus toisensa perään.
Sitten tuossa vuonna 1994 -
tuli aika äkkinäinen pysäytys.
Tulin syksyllä töistä pyörällä. Jätin pyörän nurkalle.
Tihmoi vähän vettä ja lähdin nopeasti menemään sisälle.
Siinä vihlaisi vähän selästä. Pääsin vaivoin sisälle.
Samana iltana sitten terveyskeskukseen.
Siellä annettiin piikki. Jos se ei helpottaisi, -
oli mentävä keskussairaalaan - ja niin siinä kävi!
Samalla reissulla leikattiin ensimmäinen kerta.
Toivuin loppuvuoden aikana hyvin ja vuoden alusta menin töihin.
Olin kaksi kuukautta töissä. Sitten selkävaivat alkoivat uudelleen.
Sitä tutkittiin ja toukokuussa jouduin taas sairaalaan.
Kesäkuun alussa minut taas leikattiin.
Sitten luvattiin lähteä kotiin, mutta vaivat taas uusiutuivat.
Kesäkuun lopussa leikattiin jo kolmannen kerran.
Alun alkaen selässä oli selkäydinkanava lähes tukossa, -
oli välilevytyrä.
Vaikka olin sairaalassa, niin sielläkin ollessa vaiva uusiutui.
Siellähän ei sinänsä paljon rasituksia ollut.
Siinä taas mentiin eteenpäin sen kolmannen leikkauksen jälkeen.
Seuraavana keväänä jäin tien varteen, enkä päässyt kotiin.
Siihen sattui tulemaan yks tuttava, sairaanhoitaja, miehensä kanssa.
He kyselivät, mikä tilanteeni on, ja kerroin heille.
He kävivät kotoani hakemassa autoni ja veivät minut terveyskeskukseen.
Siellä sairaanhoitaja sanoi, ettei minua oteta autosta, -
vaan lääkäri päättää siirretäänkö minut suoraan ambulanssiin -
ja niinhän siinä kävi.
Samalla reissulla, muutaman vuorokauden jälkeen, -
minut vietiin Helsinkiin, Ortoniin, -
jossa alettiin tutkia tilannetta.
Sitten tehtiin ulkopuolinen koejäykistys.
Ruuvattiin häkkyrä selkään.
Sen kanssa meni sitten muutamia viikkoja.
Saatiin vahvistus siitä, että tästä jäykistyksestä on apua.
Elokuussa tehtiin leikkaus, jossa jäykistettiin edestä ja takaa.
Taakse laitettiin rautaa, sidottiin nikamia yhteen.
Näitä rautoja kannan edelleenkin, eikä niitä oteta pois sieltä.
Tilanne näytti jo valoisammalta, kunnes jälleen alkoi tulla oireita.
Rupesi menemään toinen, eli oikea jalka.
Leikkaavan lääkärin arvio oli, -
että todennäköisesti leikkauksen yhteydessä oli tullut hermovaurio.
Minulla meni sitten liikuntakyky.
Siinä meni muutamia vuosia, apuvälineiden, -
sauvojen ja rollaattorin kanssa, kunnes vuonna 1999 -
oli se vuosi, kun mukaan kuvioon tuli pyörätuoli.
Sen kanssa sitten mentiin sinne -
vuoden 2007 helmikuulle asti.
Seitsemän vuotta. - Noin seitsemän vuotta.
Epilepsia oli kaiken aikaa kuvioissa mukana.
Sitä vähän jäi sinne minne jäi.
Vaimo sai olla kuin vainukoira, että mistä minut löytää.
Liittyikö siihen se, kun muistan, että myös jalka taittui?
Se tuli vuonna 2006, kun olin kuntoutuksessa.
Sain rajumman epilepsiakohtauksen, jossa krampit oli kovat.
Oikean jalan nilkka meni mutkalle, -
niin että jalan ulkosyrjä osoitti likipitäen kohti lattiaa.
Sitä yrittivät lääkäri ja fysioterapeutti voimalla oikaista, -
mutta joutuivat toteamaan, ettei se oikene koskaan.
Suunniteltiin jo lestin tekoa, mutta siitäkin luovuttiin.
Eli lääkäri ja fysioterapeutti totesivat, ettei se oikene koskaan?
Siinä oli sairaalajaksoja usein, hyvin pitkiäkin.
Pisin sairaalajakso oli 105 vuoro- kautta. Yhtä pitkä kuin talvisota.
Sinä aikana ehdotettiin jo siirtoa terveyskeskukseen, -
vanhainkotiin tai hoitolaitokseen.
Ja tästä on aikaa nyt? - Se oli muistaakseni vuonna 2006.
Joka tapauksessa siinä vuosikymmenen puolivälin paikkeilla.
Siis 13-14 vuotta.
Sitten kävit Kuopiossa, missä on epilepsian hoitolaitos?
Joo, siellä kävin ja olin noin viikon verran tutkimuksissa.
Jossakin lausunnossa sanottiin, että se aiheuttaja -
on niin syvällä aivoissa, ettei toimenpide ole mahdollista.
Mitään ei voida tehdä, paitsi lääkitystä?
Lääkitys oli, enemmän tai vähemmän.
Mutta sille aiheuttajalle ei siis voitu tehdä mitään -
eli oli aika raskas tilanne.
Kyllä se oli. Kohtauksia ajatellen niitä oli haarukassa: -
saunanlauteelta lentokoneeseen, kaikkea mahdollista!
Niin, niinhän se on.
Hyvin tuttu sairaus minulle, itselläni sitä ei ole, -
vaan se on tullut läheisten kautta tutuksi.
Voin ymmärtää, että siinä on koettu kyllä raskaita aikoja.
Liikuntakyky oli silloin pois?
Joo, se oli se pyörätuoli minkä kanssa...
Mutta sitten tapahtui jotain aivan odottamatonta.
Et tainnut osata odottaa, millä tavoin sait avun?
Se oli 2007, helmikuun lopulla.
Olin Hämeenlinnan kirkossa Sanan ja rukouksen illassa, -
jonka piti Pirkko Jalovaara.
Meitä oli siinä muistini mukaan 3 pyörätuolilla olevaa rinnakkain.
Jostakin syystä Pirkko poikkesi siitä normaalikäytännöstä -
ja kävi tervehtimässä jokaisen.
Tilaisuuden aikana hän oli saanut kehoituksen: -
"Mene ja rukoile tuon miehen puolesta."
Sitten, kun rukousosio alkoi, menimme rukoiltavaksi.
Ensiksi Pirkko otti jalan syliinsä. Tuumasi: "Pahaksi on päässyt."
Koska jalka oli ihan mutkalla? - Niin se oli.
Sain siinä sitten rukouksen lisäksi öljyllä voitelun.
Kotiin lähdettiin samalla tapaa kuin oli tultukin: Olin pyörätuolissa.
Seuraavan viikon torstaiaamuna olin lähtenyt nukkumasta kävelemään!
Itse en tiedä siitä mitään!
Pyörätuoli oli jäänyt todennäköisesti makuuhuoneeseen.
Siitä minulla ei ole tarkkaa kuvaa.
Vaimoni oli kuullut askeleita ja lähtenyt katsomaan, -
että kuka on tullut näin aikaisin käymään?
Eli Taimi oli puuhaamassa siellä aamutoimia?
Ei, vaan hän oli nukkumassa mutta kuuli askelia ja tuli katsomaan.
Minäkin heräsin tähän maailmaan, nojaten oven pieleen eteisessä.
Siitä se alkoi sitten. - Eli heräsit siihen, että kävelet?
Juu. Siinä vaiheessa kun heräsin, nojasin siihen oven pieleen.
Olin kävellyt sitä ennen. Vaimo kuuli askeleeni.
Meillä on yksi kaveri, joka voi tulla melko aikaisinkin käymään, -
niin että olisi voinut olla hänkin.
En muista siltä päivältä paljoakaan, että miten kaikki meni.
Sunnuntaina vaimo sitten kutsui tuttavia päiväkahville.
Heitä tuli useita. Minä menin itse kävellen avaamaan heille ovea.
Siellä oli vähän pöllähtäneitä kasvoja! Joku pani käden suulle.
Vasta tässä joulun alla eräskin rouva muisteli sitä, kun hän tuli.
Hän oli minulta kysynyt, että "Oletko sinä Reino?".
Siinä varmaan oli ihmettelemistä niillä, -
jotka olivat nähneet sinut vuosia pyörätuolissa.
Ja sitten kun kävelit, he olivat varmaan aika hämmästyneitä.
Kyllä kommentteja tuli, kun aloin liikkua teillä ja toreilla!
Jotkut siellä havahtuivat: -
"Tuo on kuin Reino, mutta ei se voi olla, kun hän on pyörätuolissa!"
Miten vääntyneelle jalalle kävi?
Se oli oiennut! Silloin, kun tämä tapahtui -
sain oienneen jalan ja pääsin ylös pyörätuolista.
Käsiä en ollut saanut vaakatasoon, niin sitten sain kämmenet vastakkain!
Eli sitä ennen ei kädet nousseet?
- Ei enää siinä vaiheessa.
Mutta sitten nousi ylös asti!
Joo ja sain kuntokepin pään yli selkään asti!
Entäs se epilepsia? -Se jäi pois! En syö mitään lääkkeitä.
Eikä ole ollut kohtauksia? - Ei yhtään!
On sanottava, että kiitos Jumalalle! Kiitos, Jeesus Kristus. Eikö näin?
Kyllä! - Aamen. Meillä on elävä Jumala!
Siitä olemme saaneet kuulla tässä Reinon kertovan.
Miten elämä meni sen jälkeen? Tuliko mukana uusi palvelutehtävä?
Millä tavalla elämä muuttui sen jälkeen, -
kun olit saanut kokea Jumalan avun?
Koin sen sairastamisen aikanakin, että -
vaikka oli kärsimystä, tavallaan jonkinmoista piinaakin, -
niin oli myös varjelusta.
Tein autotallissa askareita ja eräänä päivänä olin lähtenyt -
paitahihasillani menemään autotalliin pyörätuolilla.
Jälkeenpäin arvioiden noin 40 minuutin kuluttua siitä -
vaimo oli katsonut ulos ja nähnyt minun makaavan jäätiköllä, -
pyörätuolista pudonneena.
Jäähän oli päästä jäänyt jo jälki, paikallaan olosta.
Vaimo oli sitten haalannut minut pulkalla sisälle -
ja soittanut sitten päivystykseen, -
saaden sieltä lääkäriltä ohjeita, mitä tehdä.
Meni niin hyvin, vaikka olin siellä paleltumassa, -
ettei tullut edes flunssaa! - Jumala silti varjeli! - Kyllä.
Näitä esimerkkejä on, missä olen saanut kokea, että Hän todella varjeli!
Kiitos, suuri kiitos Reino! Meiltä alkaa loppua aika, -
mutta tahdon kiittää, että tulit kertomaan meille tästä, -
todistuksena siitä, miten Jumala parantaa, miten Hän elää -
ja miten Hän välittää meistä.
Vielä tässä päätteeksi haluamme, ystävät, rukoilla yhdessä.
Sama Jeesus, joka kosketti Reinoa, -
joka Apostolien teoissa on koskettanut monia ― elää tänään!
Rukoillaan vielä, että Jumala parantavalla voimalla -
koskettaa sinua ja ihan meitä jokaista.
Yhdy tähän rukoukseen, rukoillaan yhdessä.
Kiitos rakas Taivaallinen Isä, että olemme saaneet kuulla -
tämän ihanan Reinon todistuksen.
Pyydämme, että siunaat Reinoa, Taimia ja hänen perhekuntaansa.
Samoin rukoillaan jokaisen katsojan puolesta.
Anna suuren armosi ja rakkautesi koskettaa kuulijaa, -
joka yhtyy tähän rukoukseen meidän kanssa.
Pyydämme myös Sinun parantavaa kosketustasi -
elävä Jumala, Jeesuksen Kristuksen nimessä.
Herramme Jeesuksen Kristuksen armo, Isän Jumalan rakkaus -
ja Pyhän Hengen siunaava osallisuus, -
olkoon sinun kanssasi nyt, aina ja iankaikkisesti!
Viikon päästä palataan taas aiheeseen Armon kalliolla. Hei!
Kun haluat osaltasi olla tukemassa Armon kalliolla ohjelmia -
voit soittaa ruudulla näkyvään numeroon -
tai laittaa tukesi pankkitilille, viitteellä, jonka näet ruudulla.
Kiitos lahjastasi!
Tekstitys: Sinikka Martikkala