Tervetuloa Armon kallioille! Minun nimeni on Petri Välimäki.
Olemme tulleet kaikkia neljää evankeliumia -
yhdessä käsittelevässä koko- naisuudessamme jo jaksoon 13.
Muistathan, että kaikki aiemmatkin jaksot löydät TV7:n arkistosta -
kirjoittamalla sinne Armon kalliolla.
Olemme käsitelleet tässä kokonai- suudessa monia suuria rikkauksia.
Miten Jumala itse tuli Pojassaan Jeesuksessa Kristuksessa ihmiseksi.
Miten Hänessä täyttyivät lukuisat VT:n lupaukset ja profetiat -
tulevasta Messiaasta.
Miten vahva historiallinen todistus meille on jätetty ja uskottu -
Vapahtajastamme Jeesuksesta.
Samoin Jeesuksen elämää, palvelua ja opetusta -
hyvin lukuisista erilaisista näkökulmista.
Kannattaa siis käydä katsomassa myös aiempia jaksoja.
Tällä kertaa keskitymme siihen, -
miten selkeästi ja voimallisesti Jeesus asettui -
kaikkea ulkokohtaisuutta, kovuutta ja teeskentelyä vastaan.
Hän oli aitouden, rehellisyyden, armollisuuden, -
rakkauden, Jumalan Sanan ytimen puolella.
Tässä Hän erityisellä tavalla korosti nimenomaan sen merkitystä, -
mitä tapahtuu ja nousee ihmisen sydämestä.
Ulkonaiset toimet eivät olleet se ratkaiseva asia, -
vaan se, mikä tulee sydämestä.
Usein myös ne asiat, jotka eivät olleet mitenkään tarkoitettuja -
kaikkien silmille nähtäväksi, vaan joku nöyrästä sydämestä osoitti -
rakkautta, laupeutta. Siihen Jeesus kiinnitti huomionsa.
Matteuksen evankeliumin 9. luvussa on hyvin koskettava kuvaus -
opetuslapsi Matteusta itseään vahvasti koskeneesta tapahtumasta.
Se puhuttelee juuri tästä näkökulmasta vahvasti.
Luen täältä. Tilanne on siis sellainen, -
että Jeesus on juuri kutsunut Matteuksen seuraajakseen -
ja aterioi nyt tämän kodissa.
Hieman myöhemmin Matteus kuvaa myös hyvin samanlaista tilannetta.
Taas fariseukset ja kirjanoppineet syyttävät opetuslapsia ja Jeesusta.
Tämä näyttää olevan kaikissa evankeliumeissa -
varsin usein toistuva tilanne - ja milloin mistäkin asiasta.
Hyvin usein joku ulkokohtainen asia oli näiden mielestä aivan väärin.
He ikään kuin nostivat itsensä vahvasti yläpuolelle.
"Tuommoiset huonot syntiset publikaanit ja muut syntiset."
Selvästi vaikuttaa, että he uskoivat olevansa paljon parempia -
ja korostivat sitten omia sääntöjään.
15. luvussa tilanne on se, että nyt opetuslapsia moitittiin siitä, -
etteivät he noudata vanhinten perinnäissääntöjä, -
kun he söivät leipää epäpuhtailla käsillä.
Sekä Matteus että Markus kuvaavat samaa asiaa.
Tässä ei nyt siis ole kyse hygieniasta, likaisista käsistä, -
vaan enemmänkin rituaalisesta pesusta.
Siinä vettä valeltiin perinnäis- säännösten mukaan kahdesti käsille.
Aterian jälkeen piti taas pestä.
Ellei näin tehnyt, se saattoi olla mm. syynä -
suuresta neuvostosta erottamiseen, -
kun ei siis ollut toteuttanut tällaista perinnäissääntöä.
Tässä tilanteessa Jeesus vastaa heidän syytöksiinsä.
Mainittakoon, että Markus vielä lisää muitakin samanlaisia sääntöjä:
erilaisten maljain, kivi- ja vaskiastiain pesemisiä.
Mutta Jeesuksen vastaus on tällainen:
Kun he keskittyivät näihin kaikkiin ulkokohtaisiin menoihin, -
niin he unohtivat tärkeimmän.
Esim. juuri tuo, kun puhuttiin isän ja äidin kunnioittamisesta -
ja rakastamisesta. Jumala oli selvästi opettanut, -
että se on keskeisen tärkeä asia.
Siinä on edelleen meillekin kaikille tärkeä muistettava, -
että Jumalan silmissä on tärkeää, että huomioimme vanhempiamme, -
osoitamme heille rakkautta ja tarvittaessa käytännön huolenpitoa.
Jumala on kutsunut meidät rakasta- maan lähimmäisiämme, ihan jokaisen.
Jeesus opettaa, että se juuri on tärkeää.
Nämä olivat sen sijaan tehneet ulkokohtaisen menon.
Kun he maksoivat tämmöisen uhrilahjan, -
niin he ikään kuin vapautuivat tästä, -
ja äiti ja isä saivat olla omillaan.
Tätä rakkaudettomuutta ja kovuutta ja Jumalan Sanasta luopumista -
ihmisten perinnäissääntöjen tähden Jeesus ei hyväksynyt.
Jeesuksen käyttämä sana näiden monista menoista oli 'ulkokullatut'.
Alkukielellä se on 'hypokrites', -
joka on 'teeskentelijä', 'tekopyhä'.
He olivat siis teeskentelijöitä ja tekopyhiä.
Tämmöinen ulkokohtainen, teeskentelevä uskonnollisuus oli -
Jeesuksen mielestä jotain hyvin varottavaa.
Jeesus ei tullut tuomaan meille semmoista uskontoa, -
missä ihmiset esittävät toisilleen pyhiä ja hurskaita -
ja tekevät tällaisen muotin.
Siitä ei ole ollenkaan kysymys. Hän nimenomaan sanoi:
"Varokaa fariseusten hapatetta, tekopyhyyttä."
On hyvin huomionarvoista, että tämäkään varoitus (Luuk. 12:1) -
ei ole vain joillekin muille.
Juuri Jumalan seurakuntaa varoitetaan myös tästä -
ja erityisesti Jumalan seurakuntaa. Tämä vaara on myös aina meillä.
Emme voi ulkoistaa sitä joittenkin muitten vaaraksi, -
vaan meillä Jumalan seurakunnassa on se olemassa.
Huomaamattammekin voimme unohtaa tärkeimmän -
ja ajautua reuna-alueille rakentamaan jotain tällaista.
Tämä vaara on jopa niin suuri, että hyvin arvostetut henkilöt, -
kuten esim. Pietari ja Barnabas, olivat luisumassa siihen.
Paavali sitten vakavasti ojensi heitä -
ja näytti suuntaa selkeään ja raikkaaseen evankeliumiin.
Katsotaanpa täältä Galatalaiskirjeen 2. luvusta:
[Keefas = Pietari]
Täytyy sanoa, että apostoli Paavali oli kyllä aika ryhdikäs.
Pietarin asema oli sen verran vahva että se osoitti melkoista ryhtiä.
Kun hän näki, että Pietari, ihan seurakunnan johtajanakin pidetty, -
toimi näin ulkokultaisesti, -
niin Paavali nousi ja sanoi suoraan, niin kuin asia on.
Aikamoista ryhtiä osoittaa myös Pietarilta se, -
että hän nöyrtyi ja myöhemmin puhui yhä Paavalista rakkaana veljenä.
Monessa kohtaa Pietarin ja Jeesuksen kohtaamisissa -
ja Pietarin omassa vaelluksessa voi myös huomata tämän:
askel askeleelta Jumalan piti myös häntä opettaa -
kohti armon todellisuutta.
Esim. kun Jumala lähetti hänet Corneliuksen talolle, -
niin aika vahvasti piti Jumalan puhutella Pietaria, -
että hän uskalsi mennä pakanoiden luo. Vaikka Jeesus olikin sanonut,-
että evankeliumi pitää julistaa kaikille kansoille.
Tässä näkyy se, että tämä aarre on meillä saviastioissa.
Me olemme samalla tämmöisissa prosesseissa.
Gal. 5. luvussa Paavali opettaa:
Galatalaiset sillä kertaa olivat menossa taas lain alle, -
vaikka Jeesus oli ristillä sovittanut heidän syntinsä.
He olivat armosta tulleet pelastetuiksi ja armahdetuiksi.
He tunsivat Jeesuksen ristiinnaulittuna. Silti tämä vaara oli.
Siitä mielettömyydestä apostoli todella vahvasti varoitti -
ja paljon vahvemmillakin sanoilla, kuin mitä minä tässä kuvaan.
Näemme suunnan, mikä ei auta ihmistä -
eikä vie häntä todelliseen vastaukseen.
Mutta mitä suuntaviittoja Jumalan Sana sitten antaa?
Mikä on se todellisuus? Näihin tilanteisiin liittyvät vastaukset?
Ihan suoraan Jumalan Sanasta katsomme, mihin meitä ohjataan.
Aiemmin kuulimme jo Jeesuksen Sanan:
Hän on Vapahtaja, joka tuli kutsumaan syntisiä pelastukseen, -
ei heidän oman uskonnollisuutensa tai ulkokohtaisuutensa, -
vaan Vapahtajan armon, rakkauden, pelastustyön tähden ja sen kautta.
Äskeisessä kohdassa Paavali nousee ulkokohtaisuutta vastaan.
Heti sen jälkeen hän kuvaa tätä asiaa:
Hän vahvasti ja selkeästi tekee eron.
Tämä omavanhurskauden tie ei kerta kaikkiaan onnistu.
Se on armosta Jeesuksessa uskon kautta Häneen.
Siinä on täytetty kaikki vaatimukset, sovitettu kaikki synnit.
Tämä on ihan ensimmäinen perusta, mikä meille on annettu.
Kun katsotaan näitä eri opetuksia hieman laajemmin, -
niin ensinnäkin Jeesus opetti pitäytymään Jumalan Sanassa.
Ei tuomaan tilalle mitään ihmisten ulkokohtaisia säännöstöjä -
ja määräyksiä, jotka sivuuttaisivat sen.
Pysytään Jumalan Sanassa, pysytään Jumalan armossa.
Pysytään Jeesuksen täytetyssä työssä ja valtavassa sovituksessa.
Kaikki syntimme on annettu anteeksi.
Jumala rakastaa meitä, ja Hän opetti meitä rakastamaan, -
osoittamaan laupeutta, sydämellistä välittämistä, -
armollisuutta, armahtavaisuutta.
Sydämen yksinkertaista uskoa. Ei sellaista ulkokohtaista -
ihmisten silmissä suoriutumista.
Pikemminkin nöyrällä sydämellä menemme Jumalan eteen.
Pyydämme Jumalalta sydämeen aitoa uskoa, lapsenkaltaistakin.
"Anna sydämeeni rakkautta. Vaikuta, että tuo toinen merkitsee minulle."
Rakas ystävä, kun rukoilet sellaista, saat olla ihan varma, -
että Hän oikein ilolla antaa. Jeesus sanoo, että paljon ennemmin -
taivaallinen Isä antaa hyvää niille, jotka sitä Häneltä anovat.
Saamme oikein tietää sen, että Hän antaa mielellään.
Rukoillaan, ystävä, nytkin, että Jumala tekee sydämissämme -
armon ja rakkauden ja Jumalalta tulevan uskon ihmeen.
Rukoile sinä siellä mukana, me täällä.
Rukoillaan yhdessä vaikka näin.
Kiitos, rakas taivaallinen Isä, että saamme turvautua Sinuun.
Pyydämme Jeesuksen Kristuksen nimessä: "Anna Pyhä Henkesi. -
Tule, Jeesus, Pyhässä Hengessä Sinua nyt rukoilevan sydämeen -
ja kaikkien meidän sitä pyytävien sydämeen. -
Anna meille aitoa, lapsenkaltaista uskoa, rakkautta Sinulta -
ja Jumalan armollisuuden tulla niin läpi, -
että voimme sitä välittää myös toiselle."
Jäämme, Herra, Sinun käsiisi.
Kiitos, Jeesus, että olet jo tullut.
Meitä katsova ystävä, Jeesuksen nimessä ja veressä -
saat uskoa kaikki syntisi anteeksi.
Jumalan armo ja rakkaus olkoon sinun kanssasi -
nyt, aina ja iankaikkisesti. Aamen.
On todella suuriarvoista, että meille Jumalan seurakunnalle -
on annettu tehtäväksi välittää Hänen kallista, rikasta armoaan.
Yksi tapa välittää sitä on tämä Armon kalliolla -ohjelma.
Jos tahdot olla tukemassa sitä, että saamme tulevaisuudessakin -
mahdollisimman monille kertoa näin Jumalan armosta, -
voit osallistua siihen soittamalla numeroon 0600 10177.
Voit myös laittaa tukesi ruudussa näkyvälle tilille viitteen kera.
Näin tiedämme, että haluat tukea Armon kalliolla -ohjelmia. Kiitos!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare