Tervetuloa ohjelmaan! Tapaamme nuoren taiteilijan, David Popan.
Hän kertoo meille, mitä hän on oppinut luovasta Jumalastamme.
Tervetuloa! Kiva saada sinut tänne.
On kiva olla täällä.
On hienoa kuulla taiteilijan näkemys Jumalasta, uskosta ja muista asioista.
Ensimmäinen kysymykseni on, onko Jumala ilmoittanut sinulle -
jotain uutta itsestään vuosien varrella taiteesi kautta.
Mitä voi oppia Jumalasta olemalla taiteilija?
Taiteilijana sitä oppii kiinnittämään huomiota.
Maalaajana kiinnitän jatkuvasti hyvin tarkasti huomiota -
pikkuasioihin, jotka normaalisti saattavat jäädä huomaamatta.
Maalaan muotokuvia. Vaikka katselemme ihmisiä joka päivä, -
emme tajua sitä yksityiskohtien määrää.
Oletko esimerkiksi ikinä piirtänyt sataa ripseä?
Sillä tavalla sitä alkaa kiinnittää tarkkaa huomiota yksityiskohtiin.
Niitä on kaikkialla elämässä. Saan innoitusta Suomen luonnosta, -
vaikkapa vain käymällä kävelyllä ja tutkimalla valon käyttäytymistä.
Luomakunnassa on järjestystä, jonka tarkoituksellisuus tulee hyvin selväksi.
Jumala ilmoittaa itsestään hyvin monia asioita sen kautta.
Teologisesti ajateltuna se armo on annettu meille kaikille.
Luonnon kauneus ja järjestys ovat nähtävillä kiistämättä.
Vaikka nykyään on puhelimia ja muita häiriötekijöitä, -
tehtäväni taiteilijana on kiinnittää tarkkaa huomiota yksityiskohtiin.
Jumala on hyvin suuri, mutta silti Hän välittää yksityiskohdista.
Se kertoo Hänestä paljon. - Totta. Se on uskomatonta.
Jos ajatusta vie pidemmälle, tulee mieleen raamatunkohta, -
että Hän välittää varpusestakin. Miten paljon enemmän siis meistä?
Ja vielä askel pidemmälle. Hän välittää silmäripsestä.
Mikä on silmäripsien tai kulmakarvojen tarkoitus?
Yhtenä päivänä pohdin, miksi ihmeessä meillä on kulmakarvat.
Se liittyy esteettiseen huolenpitoon. Sillä on esteettistä arvoa.
On senkaltaisia yksityiskohtia. Miksi esimerkiksi on värejä?
Ne näyttävät ylimääräisiltä.
Niillä ei näytä olevan arvoa itsessään.
Niiden tehtävä on vain tuoda kunniakkuutta ja kauneutta.
Sillä ei ole mitään tiettyä päämäärää.
Ihminen haluaa aina tietää, mikä on päämäärä ja tarkoitus.
Kauneudella ja luodulla järjestyksellä ei ole päämäärää.
Toki ne kirkastavat Jumalaa, mutta ne vain ovat.
Tahdon elämässä vain olla läsnä ja huomata asioita.
Se kertoo, miten kauneus ja luovuus ovat Jumalalle tärkeitä.
Usein keskitymme armoon, mikä onkin kaikkein suurin asia, joka meillä on.
Näet joka päivä Jumalasta sen puolen, että Hän luo jotain vain, -
koska se on kaunista.
Totta. Ihoni meni kananlihalle, kun sanoit sen.
Se on niin syvällistä. Sillä ei ole mitään päämäärää.
Seurakunnassa ja arjessa haluamme selvittää syy―seuraus-suhteet.
Tapahtui näin ― sitten näin.
Sinulla on kulmakarvat. Miksi? En tiedä syytä.
Suomalaiset pitävät metsästä. Niin olen kuullut, ja ymmärrän sen nyt.
Luonto ja metsä ovat suomalaisille pyhiä, melkein kuin kirkko.
Mietin sitä yhtenä päivänä. On kevät. Käyn metsässä enemmän.
Miksi? Miksi se koskettaa meitä sielun ja hengen syvyyksiä myöten?
Sen kauneus koskettaa meitä. Sitä ei oikein voi selittää.
Vaimoni esimerkiksi rakastaa aavaa merta.
Sitä ei voi selittää.
Samoin on musiikin laita. Se on tavallaan selittämätöntä.
Tutkijatkaan eivät pysty selittämään, miksi pidämme tietyistä väreistä.
Se on kuin kirsikka kakun päällä. Se kertoo tarkoituksellisuudesta.
Kerro hieman taiteestasi. Maalaat siis muotokuvia. Suomen luonto innoittaa.
Kaikki suomalaiset pitävät sinusta sen vuoksi.
Kerro hieman taiteestasi?
Kerron hieman taustastani. Puhutaan perheestäni myöhemmin.
Isäni on taiteilija. Hän opetti minut maalaamaan, kun olin hyvin nuori.
Olen maalannut isän ateljeessa 4―5-vuotiaasta asti.
Sinä aikana kehitin taitojani, mutta tein myös monia muita asioita.
Rakastan urheilemista, ulkoilmaelämää ja luontoa.
Se oli tasapainoista.
Jotkut isäthän saattavat päättää, että lapsesta tulee ammattitaiteilija, -
ja pakottaa lapsi maalaamaan pitkiä aikoja. Meillä ei ollut niin.
Kiinnostuin siis muistakin asioista, kuten urheilusta ja luonnosta.
Asiat alkoivat tukea toisiaan.
Tajusin, että taiteilijana haluan käyttää kehoani enemmän, -
koska pidän urheilusta ja fyysisyydestä.
Ajattelin, että suuret työt vaativat myös fyysisyyttä. Se oli yksi oivallus.
Halusin myös yhteyttä yleisööni.
Se johti minut julkisen taiteen pariin.
Monien eri vaiheiden kautta aloin maalata seinämaalauksia.
Sitä kutsutaan nykyään katutaiteeksi.
Esimerkiksi Järvenpäässä on tekemäni seinämaalaus.
Siirtymä siihen oli hyvin luonnollinen prosessi.
Halusin, että luomani taide on suorassa suhteessa yleisööni -
ja helposti saavutettavaa, aivan kuten luonto.
Sitä vain kävelee metsässä ja kokee luonnon.
Julkinen taide ja suuret maalaukset julkisilla alueilla -
ovat suoraan ihmisten koettavissa. Niiden tekeminen vaatii fyysisyyttä.
Nautin siitä.
Maalaat suurille seinäpinnoille. Luot myös isokokoisia teoksia metsissä.
Pingotat kankaan puiden väliin tai järven ylle.
Selitän sen lyhyesti.
Olin tekemässä seinämaalauksia.
Ne tehdään kaupunkiympäristössä, ja olin rakastunut Suomen luontoon.
"Kunpa voisin tehdä seinämaalauksia luonnossa! ― Mutta minähän voin."
Se ei ollut minun keksintöni.
Jotkut olivat jo tehneet niitä.
He olivat harjoitelleet graffitien tekemistä tällä menetelmällä.
Kyseiseen pintaan tarttuu ainoastaan spraymaali.
Materiaalina käytetään sellofaania.
Se on kasvistuote ja siksi biohajoavaa.
Sitä voi ostaa kaupasta. Tavallisesti siihen kääritään tavaroita.
Se viritellään puiden väliin.
Sille voi maalata spraymaalilla.
Itse teen erityisesti muotokuvia.
Ensimmäiset kokeiluni olivat mahtavia.
Tein ne appivanhempieni kesämökin lähellä -
Viitasaarella.
Pingotin sellofaanin puiden väliin ja maalasin muotokuvan.
Liikutuin itse kyyneliin saakka.
Oma teokseni vaikutti minuun hyvin syvällisellä tasolla.
Halusin pitää sen aluksi itselläni. Otin siitä valokuvia, -
mutta en julkaissut niitä sosiaalisessa mediassa.
Yleensä taiteilijathan haluavat esitellä teoksiaan. Tätä en näyttänyt muille.
Mutta paikalle sattui luontokuvaaja. - Keskelle ei-mitään.
Hän otti teoksistani kuvia.
Minulla oli kaksi teosta hyvin kaukana metsässä. Kuvat alkoivat levitä.
Kulovalkean tavoin. - Ainakin paikallisesti.
Kuvat päätyivät myös uutisiin.
Tein pari muuta teosta. Nekin pääsivät uutisiin. Kaikki tapahtui tahattomasti.
Se oli hauskaa. Tällä hetkellä keskityn pääasiassa näihin töihin.
Kutsun niitä "näkymättömiksi seiniksi".
Yksi tärkeä tekijä niissä on valo.
Jos taustalla on esimerkiksi järvi, se katoaa, ja näkee vain kasvot.
Se on kiva tapa luoda yhteys suomalaisiin. Rakastan metsää.
Muotokuvataide luo välittömän yhteyden.
Sitä ei tarvitse selittää. Se vain on läsnä.
Mainitsit isäsi. Hän oli taiteilija New Yorkissa.
Hän oli kaikkein aikojen ensimmäisiä graffititaiteilijoita.
Aivan. Se on huikeaa.
Isäni syntyi Romaniassa.
Hän muutti New Yorkiin hyvin nuorena, noin 3-vuotiaana.
Hänen elämäntilanteensa oli rankka. Vanhemmat olivat eronneet.
Toisesta maasta muuttaneena hän alkoi tutkia uutta ympäristöään.
Elämä New Yorkissa oli siihen aikaan rankkaa.
Siellä oli jengejä. Kerran hän sai uuden pyörän, ja se varastettiin heti.
Hän alkoi ajatella: "Selviytyäkseen täällä täytyy taistella."
Hän oli taiteellisesti lahjakas. Hän kulki koulumatkat junalla.
Siihen aikaan 1980-luvun alussa juniin alkoi ilmestyä graffiteja.
Niitä tekivät nuoret, 14―15-vuotiaat.
Hänkin päätti alkaa tehdä niitä. Se oli tietysti laitonta.
Mutta pitää ymmärtää hänen taustansa. Vaikea perhetilanne.
Hän oli tietysti sopeutunut kulttuuriin.
Jengejä ja muuta.
Se vaikutti häneen pakostakin.
Hän oli maailman ensimmäisiä graffititaiteilijoita. Maalasi junissa.
Sehän oli hieman vaarallista.
Se oli laitonta, kuten sanoit.
Kerran hän melkein kuoli.
17-vuotiaana. Se oli eri tilanne. Hän lintsasi koulusta.
Hänen silloinen tyttöystävänsä tapasi tulla takapihalle herättämään hänet -
ja houkutteli hänet lintsaamaan.
Kerran eräs mies seurasi häntä ja yritti raiskata hänet talon takana.
Isä oli isokokoinen. Hän oli tosi vahva 16-vuotiaana.
Hän nosti penkistä 160 kiloa. Kuin maailman kuningas.
Hän teki silloin vielä graffiteja.
Hän jahtasi miestä. Mies löi häntä ruuvimeisselillä sydämeen.
Isä miltei kuoli 17-vuotiaana.
Silloin hänen taiteensa muuttui.
Siihen aikaan hän myös kääntyi Jumalan puoleen.
Kerroit, että tutustuit taiteeseen hänen kauttaan.
Rakastit klassista taidetta.
Sitten kiinnostuit muraaleista ja seinämaalauksista.
Se huolestutti isääsi.
Totta. Se oli mielenkiintoista.
Tapasin isän pari kuukautta sitten.
Innostun ― en niinkään alakulttuurista, vaan julkisen tilan seinämaalauksista.
Isä sanoo: "Olehan varovainen." Hän tuntee muraalitaiteilijoita.
Sen elämäntavan kanssa kannattaa olla varovainen, -
sillä niissä piireissä olevien elämäntapa ei aina ole terveellinen.
Mutta et halua ottaa elämäntapaa. Haluat vain tehdä taidetta.
Tahdot puhua heidän kanssaan.
Kertoisitko, miten teit seinämaalauksia Amerikassa ja kerroit evankeliumia?
Kun aloittelin, etsin sopivaa seinää.
Collegeni lähellä oli seinä. Olin silloin 20―21-vuotias.
Se seinä oli yksi harvoista laillisista seinistä, -
johon tyypit maalasivat graffiteja.
Olin opiskellut klassista taidetta. Isä opetti sitä. Opiskelin sitä collegessa.
College-opetus pohjautui klassiseen taiteeseen.
Aloin maalata Jumalan sormea Michelangelon freskon mukaisesti -
niin kuin Sikstuksen kappelissa. Se oli täysin päinvastaista -
verrattuna tavanomaisiin graffiteihin, jotka joskus olivat rienausta.
Seinän ääreen tuli ihmisiä, -
jotka edustivat alakulttuuria, joivat ja käyttivät huumeita.
Takaseinä oli aika rujo. He viettivät mielellään aikaa siellä.
Oli lukuisia kertoja, kun aloin jutella jonkun kanssa maalatessani.
Keskustelu kääntyi Kristukseen.
Hienoa. Sinähän haluat kohdata ihmisiä taiteesi kautta.
Kerro vielä hieman perheesi taustasta.
Isoisäsi selviytyi armenialaisten kansanmurhasta. - Isoisoisäni.
Hän oli armenialainen. Isovanhempasi olivat balettitanssijoita.
Taustassasi on paljon draamaa.
Se on totta.
Olen "ensimmäisen sukupolven uskova".
Varttunut kristillisessä kodissa. On paljon sellaista roskaa, -
joka kulkee polvesta polveen. Paljon sydänsurua, kipua ja kärsimystä.
Minun todistukseni kristittynä on myös isäni ja isoisäni todistus -
ja sukupolvien ennen häntä.
Ainoastaan isoäitini tuntee suvun tarinat.
Häneen sattuu puhuakin niistä.
Saamme aina pieniä tiedonjyväsiä, miten isoisoisä selviytyi.
Vain pari viikkoa sitten isoäiti kertoi, että isoisoisä oli nätti poika.
Hänet puettiin tytöksi.
Koska hän oli silloin pieni poika.
Hän selviytyi, koska hänen tukkansa oli annettu kasvaa -
ja hänet laitettiin tyttöjen joukkoon. Nämä ovat ihmeellisiä tarinoita.
Voi nähdä, miten Jumalan käsi on kantanut perhettäsi, -
niin että voit olla ensimmäisen sukupolven kristitty.
Mitä ajattelet tästä johdatuksesta, miten Jumala on kuljettanut sukuasi?
Olet nyt täällä ja Hänen työkalunaan.
Se on mahtavaa. Minulla oli ystävä kristillisessä yliopistossa.
Hänellä on jonkinlainen profeetallinen lahja.
Olimme jollain bussimatkalla. Hän nukahti ja heräsi.
Hän oli nähnyt unen, jossa minä seisoin taistelukentällä yksin.
En tajunnut sitä, mutta takanani oli taistelukenttä.
Siellä vallitsi täydellinen tuho.
Minulla ei ollut aavistustakaan. Seisoin luottavaisena ja menin eteenpäin.
Se kuvaa tilannetta tosi hyvin.
Ehkä teen siitä joskus maalauksen. - Tee vain! Se on todistus.
Se kirkastaa Jumalaa. Kerropa hieman luovasta prosessista.
Mainitsit, että isovanhempasi olivat balettitanssijoita.
Maalatessasi kuuntelet musiikkia ja tanssahtelet. Puhut ihmisten kanssa.
Millainen prosessi on? Mistä saat ideoita? Miten taideteos syntyy?
Se on hyvin intuitiivista. Annan siitä kunnian Jumalalle.
Saan idean. Usein vaimoni kysyy, mitä maalaan tänään.
Kerron hänelle.
Hän sanoo, ettei se ole ollenkaan sitä.
Olin muuttanut koko idean paikan päällä.
Koen, että sillä tavalla -
minut on johdatettu vaihtamaan koko ideaa.
Kuten sanoin, olen urheillut koko ikäni.
Maalatessani liikun ja olen fyysisesti eläväinen.
Spraypullon ravistamisesta ja maalaamisesta tulee tietty rytmi.
Se on sähköistävän ja hauskan näköistä, etenkin julkisilla paikoilla.
Kerran minulla oli seinämaalaus- projekti Sri Lankassa.
Ihmiset katselivat maalaamistani. Samalla he ihmettelivät, miksi tanssin.
En tiedä, onko tämä liian kaukaa haettua, mutta nimeni on David -
ja Daavid tanssi.
En ole hyvä tanssija enkä yritä tietoisesti tanssia, -
mutta se tuntuu minusta melkeinpä siltä kuin ylistäisin kehollani.
Sanoit voivasi vaihtaa ideaa lennossa. Kuuntelet siis Pyhää Henkeä.
Oletko yhteydessä Jumalaan koko ajan?
Rukoilen aina, ennen kuin aloitan. Tapaan rukoilla Psalmin mukaan, -
Daavid kysyi Jumalalta: "Milloin näen sinut?"
Kirjoitin sen isoilla kirjaimilla laatikkoon, jossa säilytän spraypulloja.
"Milloin näen sinut?"
Kysyn sitä taiteelta, visuaaliselta taiteelta, jota olen tekemässä.
Milloin näen Jumalan?
Jos näen Hänet, silloin Hän pääsee muuttamaan minua.
Meidän täytyy uudistua mieleltämme ja muuttua.
Uskovina me kamppailemme. Tämä on taistelua.
Minun täytyy nähdä Hänet.
Se toteutuu maalaamisen ja luomisen kautta.
Se on täysin armon lahja. Varttuessani minulle opetettiin sitä.
Maalaaminen ei ole vaikeaa. Se on hyvin luonnollista.
En voi omistaa sitä.
Olin siinä luonnostani hyvä. Perin sen isältäni. Sain opetusta nuorena.
Kun katselen valmista teosta, -
se ei edes tunnu minun tekemältäni.
Sillä tavalla se kertoo Jumalan luonnosta.
Voin miltei nähdä Jumalan: Hän käytti minua työkaluna. Jos ymmärrät.
Ymmärrän. Joskus ajatellaan, että kristillisen taiteen -
tulisi esimerkiksi kuvata Jeesusta tai jotain Raamatun kertomusta.
Mutta monet kristityt taiteilijat ajattelevat toisin.
He kokevat, että Jumala on antanut heille taiteellisen lahjan, -
ja kun he kuvaavat rauhaa, rakkautta tai muuta, se kertoo Jumalasta.
Se kirkastaa Häntä, vaikka teoksessa ei lukisi suoraan: "Jeesus on Herra".
Mitä itse ajattelet?
Raja on hienoinen.
Esimerkiksi collegessa minulta tilattiin maalauksia -
pääsiäiseen liittyvästä raamatunjakeesta. Olen tehnyt niitä.
Nyt ammattitaiteilijana minun pitää kuvata sekulaareille, -
tavallisille ihmisille kauneutta.
Sen pitää välittää jotain Jumalasta ilman sanoja.
Aina välillä joku tulee keskustelemaan jostain teoksestani.
Kerron lisää itsestäni ja Jumalasta.
Se on vähän kuin koukku.
Saan yhteyden ihmisiin -
ja kerron elämästäni ja todistuksestani ― tekojen kautta.
Tavallisesti graffititapahtumissa kaikki juovat ollutta.
Minä juon vettä. Muut miettivät, miksi juon vettä ja miksi valitsen aiheeni.
Ihmiset kiinnostuvat ja tutustuvat minuun.
Se on minulle luontevin tapa evankelioida.
Millaisia keskusteluja sinulla on ollut?
Varmasti niitä on monia, mutta kerro yhdestä erityisen mieleenpainuvasta.
Muistan yhden erityisen hyvin. Olin silloin aloittelemassa.
Kaverilla oli hassu nimi, Fonzie.
Hän tapasi käydä seinällä -
ja kirjoittaa tekstiä.
Hän kirjoitti maalauksen yhteyteen pikku runon tai ajatelman.
Kerroin teoksestani, jossa Jumala kurottaa kädellään alas taivaasta -
koskettaakseen kahta ihmistä.
Fonzie kirjoitti siihen: "Kuka Jumala on ihmiselle, joka luo?"
Olin nähnyt ainoastaan hänen tekstinsä seinällä.
Kerran näin hänet kirjoittamassa.
Menin juttelemaan hänen kanssaan. "Pari viikkoa sitten kirjoitit: -
Kuka Jumala on ihmiselle, joka luo? Se oli minun maalaukseni."
Hän oli yllättynyt siitä, että löysin hänet. "Olet Fonzie."
"Olet se Fonzie."
Aloimme jutella. Kerroin hänelle evankeliumin, -
jonka hän osittain jo tunsikin.
Se oli kiinnostava kohtaaminen.
Siitä on jo monta vuotta.
Sinä mielelläsi myös mentoroit nuoria.
Meillä on vielä hieman aikaa.
Mitä sanoisit jollekulle, jotka kokevat olevansa taiteellisesti lahjakkaita?
Miten lahjoja voi alkaa käyttää? Miten rohkaisisit häntä?
Hyvä kysymys. Minusta oli luonnostaan jo nuorena kivaa -
opastaa nuorempiani taiteessa, jousiammunnassa tai kalastuksessa.
Halusin esitellä heille hyviä ja terveellisiä asioita elämässä.
Vietin mielelläni aikaa ihmisten kanssa ja vaikutin minua nuorempiin.
Nytkin pidän yhteyttä pariin nuoreen tyyppiin, joita kiinnostaa taide.
Harrastan myös valo- ja videokuvausta.
Tarjoan tukea, jos joku tarvitsee jonkun toisen mielipidettä tai ohjeita.
Se on minulle luonnonlahja. En ole yrittänyt sitä tarkoituksella.
Antaisin sellaisen neuvon, -
jos haluaa taiteellaan tuoda muutosta, -
että kannattaa yrittää saada Jumala näkymään omien teosten kautta.
Se vaatii sydämen muutosta. Niin kävi minulle, kun aloittelin muraalitaidetta.
Päätin, että aion todella tuoda sen kautta kunniaa Jumalalle, en itselleni.
Sydämen pitää muuttua. "Haluan käyttää tätä Jumalan kunniaksi."
Ellen olisi kokenut sydämen muutosta, en olisi tehnyt seinämaalauksia -
enkä olisi täällä Suomessa.
Tulit Suomeen, koska halusit tehdä täällä seinämaalauksia.
Löysit täältä vaimon. Olet nyt täällä. Se olisi toinen tarina.
Olen iloinen, että olet täällä ja luot kauniita teoksia seinille ja metsiin.
Pyytäisin sinua rukoilemaan katsojien ja heidän luovuutensa puolesta.
Rukoillaan. Rakas Herra, kiitos kaikista niistä luovista ihmisistä, -
jotka kokevat johdatusta -
välittää kauneuttasi ja rakkauttasi musiikin tai visuaalisen taiteen kautta.
Rohkaise heitä ensinnäkin kehittämään vahvan työmoraalin.
Olet kaiken kauneuden Jumala, -
mutta olet työn Jumala, yrityksen ja erehdyksen.
Rukoilen erityisesti nuorten taiteilijoiden puolesta.
He tarvitsevat vahvaa työmoraalia -
tuodakseen esiin Jumalan kauneutta. Jeesuksen nimessä.
Aamen. Kiitos, että olit ohjelmassa. Siunausta taiteesi ylle, -
jotta ne siunaisivat mahdollisimman montaa. - Kiitos.
Suomennos: Marianne Tenetz