No niin, morjensta! -Morjensta! - Moi! Olipa hyvä, että tulitte.
Ajetaan tohon kappelille. Vedät ostarin alakertaan.
Päästään siitä käymään... Pitää hakea juttuja koulutunnille.
Elämästäni yli 10 vuotta käytin aineita. Yli 80 kaveria on kuollut.
Kuka tapettu, kuka tehnyt itsemurhan, kuollut aineisiin. - No niin.
Vuonna -93 oli tilanne, jossa olin elämääni tosi väsynyt.
Mikään aine ei oikein antanut mitään. Millään ei ollut väliä.
Keväällä törmäsin yhteen Heidiin, joka oli pienenä ollut uskossa.
Oli kuitenkin mopo karannut käsistä -
ja ruvettiin seurustelemaan kesällä -93.
Sitten joskus kesällä se sanoi: "Kari, kokeile Jeesusta. -
Ei maksa mitään ja mielettömät fiilikset."
Se vähän nyppäs'. Kokeilla tota? Olen elämäni vetänyt kaikkea -
enkä oo jaksanut ees elää. Nyt tulis' sitten hyvät fiilikset?
Niin vaan meni, että myöhemmin -93 mentiin kihloihin.
Marraskuussa jouduin vankilaan 3. ja viimeisen kerran.
2 viikkoa siitä oli joulukuun 2. päivä -
ja ihan järkyttävä tuska ja ahdistus.
Ajattelin, että jos tänä iltana ei elämäni muutu, hirtän itteni.
- Joo. - Ei mun elämä voi näin päättyä. On oltava jotakin.
Vankilassa oli yks' uskoon tullut Jukkis. Menin sen selliin.
Sanoin, että rukoile mun puolesta. Istuttiin sellin sängyllä.
Eka kerran rukoilin tosissani. Olin rukoillut taivaan Isää, -
Luojaa, Jumalaa ja näitä, mutta nyt ihan tosissani.
Tajusin, ettei mulla ole mitään tai ketään muuta.
Sellissä rukoilin kaverin perässä: "Jeesus, tuu mun sydämeen. -
Anna mulle anteeks'. Tuu mun sydämeen ja muuta se."
Olen tuhonnut oman ja muitten elämän. En halua tehdä tätä enää.
Yks kaks rupes' itkettään ihan törkeesti.
En muista, koska olisin itkenyt. Puoli tuntia itkin siinä sängyllä.
Puolen tunnin jälkeen tajusin, että enää ei tule piikin piikkiä.
Tiesin, että jotain multa otettiin pois ja toinen asia, -
jota en osannut kuvata sanoiks' oli, että olen matkalla taivaaseen.
Toisaalta menneisyys on antanut jotain.
Kun 4 vuotta sitten tänne tulin ja rupesin ostarilla pyörimään, -
niin kaverit ottivat kyselyni vähän varauksella vastaan.
Mikähän äijä? Tulee kyseleen ja jutteleen..?
Kysyin: "Ootteko lukeneet Kuoleman kauppias -kirjaa? - "Ollaan."
Kun sanoo, että tää kertoo mun elä- mästä, asenne muuttuu ihan täysin.
Kontulassa oli mäyräbaari, puistikko, missä äijät otti häppää.
Siinä tehtiin pilleri-, viina- ja huumekauppaa.
Ensimmäisenä kesänä istuin niillä puupölleillä.
Varmaan joku 30 äijää ja minä.
Yks' äijä totes', että ei oo pastori ennen mäyräbaarissa istunut.
Oli yks' kerta tilanne, että oli vissiin uskossa ollut kaveri, -
joka oli retkahtanut aineisiin ja pari kertaa jo ryöstetty.
Oltiin meijän seurakunnan eteisaulassa.
Se rupes', että mun pitäis' antaa sille rahaa. - En todellakaan anna.
Kontulan ostari.
Elävä paikka arkena päivällä, illalla ja viikonloppuisin.
Sitten se sanoi: "No mistä mä saan, mitä mä saan?
Pitääkö mennä ryöstämään ihmisiä?"
- Jos se on sun vaihtoehto, niin se on. Mä en voi sille mitään.
Sitten se nosti takkiaan ylös, kun oli talvi. - Niin.
Sillä oli pistooli vyön alla. - Joo-o.
Tuli heti semmoinen... en tarkoita, että olisin päälle käynyt, -
mutta menneisyyden toimintamalli. Meillä oli metri väliä.
Menin ihan iholle, ettei se pysty vetämään sitä esiin.
Sanoin, ettei mulle kannata mutkia esitellä.
Esim. eilen pari poliisiautoa joutui tulemaan tähän -
ja yks' lähti ambulanssilla kapakkatappelusta.
Monenlaisia tilanteita. 2 viikkoa sitten ennen ulkoilmatilaisuutta -
ammuttiin kahta poikaa.
Ne on ikäviä tilanteita aiheuttaen murhetta.
Onneks' meil' on kontaktit ampujaan ja ammuttuihin.
Ekana syksynä joku kysyi, onko mulla strategiaa evankeliointiin.
Pitää olla melekonen puusilimä ja kumipää, jos ei tajua, -
että astut kahdet portaat alas ostarille ja alat puhua.
Siinä on strategia. - Siinä on lääniä. - En halua ikinä, -
että evankeliumi ois' haudottava kananmuna -
ja odotetaan, kuoriutuuko vai ei. Se on jo kuoriutunut.
Nyt ei enää pähkäillä, onko muna vai kana.
Sitä on vietävä eteenpäin. Se ei lämmittelemällä siitä muutu. - Ei.
Ostoskeskuksen alakertaan -
ja hissillä seurakuntaan. Etuovista sisään.
Eihän missään pääkaupunkiseudulla oo tämmöistä. Tää on Amerikkaa.
Tervetuloa! Kaikki on takalukossa, kun miljöö on vähän semmoinen.
Valoisa sali. Ihan siisti, mutta vähän rempataan tänä vuonna.
Tänne mahtuu vajaa 200. Sunnun- taina meillä alkaa kokous klo 11.
Sen jälkeen on etiopiankielinen ja sitten venäjäksi.
Kaikennäköistä kengänkuluttajaa meillä käy.
Herrasta narriin ja kaikille samaa evankeliumia.
Mikä tässä hengellisessä työssä on semmoinen juttu, -
joka oikeasti sykähdyttää? Mikä ottaa oikein sydämeen?
Ihan number one on tietenkin se, kun ihminen tulee uskoon.
Siinä Jumala luo jotain uutta. Siinä näkee...
Varsinkin kun Jumala armahtaa siten tätä kulkijaa -
ja henkilöä, joka tekee uskonratkaisua, että Jumala näyttää, -
että tämä henkilö tarvitsee ihan kokemuksen. - Joo.
Kun näet sen, että kaveri muuttuu, silmät muuttuu.
Seuraavana päivänä huomaa, että tämä ei kiroile enää. - Joo.
Ei samana päivänä oikein muita asioita viittis puhua. - Niin, niin.
Mitä?
Häivytetään naama.
Kysytään, saako kuvata.
Kuka ostaa aurinkolaseja? Tietenkin vähän käytettyjä.
Ne on Versacen. - On vielä jousto- sangat. Ne pysyy... - Joo.
Nää sopii sulle ihan täysin. - Ai, niin kuin nenä päähän?
Satasen myyntipuhe. - Olihan nää. Onks hyvät hei?
- On. - Tulkaa käymään tilaisuuksissa taas.
Vaikka olen johtava pastori nykyään, -
niin mun terävin kärki Jumalan käytössä on evankelistana. - Joo.
Se evankelista-armoitus. Meillä se ehkä jumalanpalveluksessa näkyy, -
siis evankelistan kärki, rohkaisuna ja loppuhetkenä.
Mä haluan ajatella sillä tavalla, -
että jumalanpalveluksen pitää olla täyden palvelun huolto. - Joo.
Kaikki voisivat lähteä sieltä niin, -
ettei koskaan tarvis ajatella, ettei häntä huomioitu.
Aina annetaan mahdollisuus esi- rukoukseen ja rukouspalveluun.
Täällä on meidän toimisto ja ruokasalit.
Täällä on perjantaisin Light Clubeja varkeille ja nuorille.
Suurin osa kävijöistä on ostarin väkeä ja nuoria.
Meillä on ilmakiekkoa ja biljardia ja hengellinen musiikki soi.
Nuoria on laidasta laitaan. Meillä on ihmeellistä elämäntarinaa -
jo 12-14 -vuotiaissa. Lapsia todella haastavista lähtökohdista -
ja niitä pyritään kohtaamaan.
Toivotaan, että voidaan luoda kontakteja, että pystytään hoitamaan.
Nuorisotyöntekijämme Roni Lem- piäinen on ottanut niitä mukaan -
räppibiiseihin. Uusi projekti on tiedossa.
Katotaan, mitä siitä tulee.
Haluaisin nuorisoporukan, minkä kanssa Roni tekee työtä -
ja määkin olen ollut puhumassa. Ottais' tiettyjä -
ja lennättäis' Ivaloon, ihan keskelle korpea. - Joo.
Mutta tietenkin leirikeskukseen ja olla siellä nuorten kanssa.
3-4 päivää kalasteltaisiin, paistettais' makkaraa tulilla.
Kaverit, jotka ovat ikänsä nähneet vain Itä-Helsingin ghettoa. - Niin.
Oishan se kokemus. Illalla joku soittelis' kitaraa -
ja todisteltais. Uskon, että jossain Helsinki-Ivalo välillä, -
leirikeskuksessa vai jo lentokoneessa, -
pikkusen rupeis' rooleja rapiseen. - Luulen kans'.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare
Mä oon lapsesta asti elänyt päihdemaailmassa.
Mun koti oli jo alkoholistiperhe.
Siellä mä omalla tavallani elin.
Jos lapsi oli ollut yötä poissa, niin kukaan ei siitä tiennyt.
Kukaan ei kysynyt menemisiä. Siitä se lähti -
erilaisten porukoitten kautta elämä ihan väärille urille.
Suojana mulla oli, että urheilin ja painin poikapainiajat.
Kaikki varmaan kaks'kasista neljäkasiin. Sen aikaa siellä oli -
jotain tervettä ja normaalia, mistä sain elämään oikeanlaista pohjaa.
Valkeapään Arto oli meillä ala-as- teella opettajana yhden lukukauden.
Se ties', että meillä oli kotona vaikeeta. Se pyys' mut kotiinsa -
ja vei mut kotikokoukseen siellä.
Siinä eka kerran tunsin Pyhän Hengen, kun luettiin Raamattua.
Pyydettiin ottaan Jeesus vastaan. Siinä oli silti jotain outoa.
Eka kerran tietoisesti halusin sitä ja ymmärsin, -
että se pitäis' tehä, mutten tehnyt. Jotain siinä tapahtui.
Kun teki väärän valinnan, niin sitten niitä teki yhä lisää.
Vuonna -95 sattui semmoista, että olin jo huumepsykoosissa.
Horhoilin katuja ja hyppäsin Kuokkalan sillalta alas.
Se oli 15 metriä jäälle ja mulla hajos' selkä.
Ihmeen kautta Jumala mut joskus siitä paransi.
Olen kertonut siitä Jarin tarinassa Portista vapauteen.
TV7:n arkistosta löytyy.
Sitten jouvuin vankilaan jossain vaiheessa ja sain pitemmän tuomion.
Aloin siellä käydä hengellisissä tilaisuuksissa. Olin Kuopiossa.
Siellä meni ihan hyvin ja sitten Sukevalle.
Oli mielenterveysongelmia. Kun 12-vuotiaasta käyttää aineita, -
niin jää monenlaista traumaa ja asiaa, mitä ei ymmärrä.
Tuntui, etten selviä ja jouvuin vankimielisairaalaan.
Kesän siellä oltuani ylilääkäri Lauerma kierroksella sanoi mulle, -
että ne on tehneet kaiken mun eteen. Ei ne voi auttaa mua.
Ajattelin, että tämmöseksikö jäin?
Vankimielisairaalassakin kävi vankilalähettejä laulamassa -
ja kertomassa Jeesuksesta. Siellä mä yhtäkkiä tajusin, -
että ymmärrän, mitä mulle puhutaan. Ei harhoja.
Oisko Jumalalla mulle vielä jotain?
Ite eikä lääkärit pysty mua auttamaan.
Viimisenä oljenkortena aloin kysyä Jumalalta: "Oletko Sä todellinen?"
Sieltä Sukevan kuntoutusosastolle. Kävin hengellisissä tilaisuuksissa.
Vigrenin Juhani oli pastori ja näki jotain tapahtuneen: -
"Vaasassa alkaa kristillinen osasto. Haluaisitko sinne?"
Oli 50-60 hakijaa ja mut valittiin.
Koin ensimmäisiä kertoja, että nyt on jotain isompaa.
Sitä rohkaisua rupes' matkan varrella tulemaan.
Kun pelattiin lentopalloa, Vehkaojan Markku sanoi yhtäkkiä, -
että Jumala sanoi, että Hänellä on jotain erityistä sulle.
Tämmöisiä pieniä asioita alkoi tulla elämään ja ne kantoivat.
Siinä kävi vankilalähettejä.
Vaasan kristillisestä osastosta tuli Pihlajan Sakari ja muita.
Lopputuomioksi tuli Tessiopakka Laukaaseen, -
vankilataustaisille tarkoitettu paikka, mihin sai tuetun asumisen -
ja sai jäädä siihen vapaaehtois- työhön. Olin työllistettynäkin.
Olin varmaan 2,5 vuotta.
Sitten löysin vaimon ja mentiin yhteen.
Sitten Jumala alkoi pyytää raamattukouluun, -
kun ihmettelin, että mikä on. Sitten käytiin Santalassa -
lukemassa teologiaa jonkun aikaa. Alkoi tulla lapsia. Nyt niitä on 5.
Elämä on muuttunut.
3 ammattia oon lukenut sen jälkeen, kun sain ymmärrystä ylhäältä -
ruveta opiskelemaan ja hoitamaan asioita kuntoon.
Samanlainen hanke kuin nytkin teen, oli Kuopiossa.
Siellä oli Arjen taidot 2 -hanke. Siinä olin kaksi vuotta.
Paljon kohdattiin vankeja ja saatiin kristillinen osasto Kuopioon.
Nyt on kristillinen osasto myös Hämeenlinnassa ViaDialla.
Me tehään Vapaakirkon diakonia- työtä.
Mun elämä on muuttunut ihan täysin.
Viimeiset kaks' kuukautta on ollut semmosta, -
että potkas' semmosen pohjan läpi ja piti pari viikkoa miettiä.
Nyt kun on päässyt sieltä ylös ja elämä lähtenyt rullaamaan, -
niin olen juossut erilaisissa kokouksissa, -
kattonut TV7:aa, lukenut Raamattua.
Luetaan aina puhelimessa toisillemme Raamattua -
semmosen ystävän kans'. Tämä on todella tärkeä asia.
Toivoisin, että jokainen TV7:n katsoja jättäis' sen vaikka päälle -
ja antais' sen kuulua taka-alalla.
Se jotenkin antaa voimia ja seuraavaa päivää opettaa.
Kun portti sulkeutuu sun takanas'...
Viimistä tuomiota istuin Kakolassa muutaman kuukauden -
ennen poispääsyä. Ajattelin, että olen tullut päätepysäkille.
Mitä mä voin enää tehä?
Siks' kyl' liittimet meni monesti yhteen, -
että auta, Jumala, mua oikeesti! Ei ole yhtään kivaa olla täällä.
Sitten se jotenkin auttoi. Lähin vankilakiskoon ja sitä kautta -
myös tutustumaan Jumalaan ja Jeesuksen voimaan.
Pikkuhiljaa sitä kautta... Vuosia meni, tuli avioerot ja muuta.
Retkahdin välillä, mutta jossain johdatuksessa oon ollut.
En oo kuollut. Aika isoja prätkä- kolareitakin on ollut.
Munuainen, perna ja olkapää on ikuisesti sijoiltaan.
Jotenkin Jumalan johdatuksessa oon ollut. En ole kuollut.
Sitä kautta olen päässyt tähän mukaan.
Nyt mä oon täällä.
Pitäis' olla enemmän hengellisiä tai kristillisiä osastoja.
Niitä on tullut nyt. On Kuopiossa ja Savossa ja tuolla päin, -
mut' täällä Helsingissä päin Espoon ViaDia järjestää Sörkässä.
Mutta enemmän pitäis' olla. Uskon, että vangit tarvitsevat tämmöistä.
Itekin koen sen, että kyl' mä joka ilta vankilas' salaa rukoilin, -
kun ei pystynyt olla kova jätkä.
Ei pystynyt muille vangeille näyt- tämään. Se on jotenkin vaikeeta.
Kristillisessä osastossa, missä on muitakin kristittyjä, -
pystyy olemaan oma itsensä. Se on se tärkeä asia.
Mä tykkäisin, että semmosia osastoja pitäis' olla enemmän.
"Nämä laulut ja todistukset kertovat, että on toivoa."
TV7 auttais' just sitä, että jos ollaan sellissä yksin, -
sitä voi pitää auki ja kattoo sitä. Mitä maailmalla on tapahtunut, -
mitä Jeesus on joskus tehnyt, miten on parannettu ihmisiä, -
miten voi parantua, miten voi saada paremman elämän.
Mä sain ainakin elämäni rakennettua ihan uusiks' tän uskon avulla.
En uskonut vielä 10 vuotta sitten, että näin vois' tapahtua, -
mutta tässä mä nyt oon.
Näin on hyvin käynyt. Jumala on tehnyt niin paljon isoja asioita.
Klaus Möllerin todistuksessa tuolla Esyssä...
En uskonut, että tämmöst' vois' tapahtuu.
Vastustin aina, kun joku rukoili mun puolesta. Mua ei voi kaataa.
Se ei edes koskenu muhun. Se vain pyöräytti kätensä otsan edessä -
ja mä kaaduin ihan itse. Vau! Mitä tää voi olla?
Sitten sen jälkeen Riverin kokouksessa -
tuli kielet. Ihmettelin möykkyä mun sisällä.
Möykky vaan örisi, kaaduin maahan ja aloin nauraa.
Yhtäkkiä aloin puhua jollain ihan ihmekielellä. En yhtään tajunnut.
Nää on näit' Jumalan ihmetekoja.
Ainakin tämä on todistus, että voi tapahtua jotain.
Ja mun mentaliteetilla voi kierosti sanoa, -
että näin tapahtu.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare
Nelivuotias tippuu kolme metriä betonille.
Hänen olisi pitänyt kuolla, mutta 6 enkeliä ohjasivat hänet turvaan.
Onko enkeleitä olemassa?
Ovatko ihmeparantumiset oikeita?
Onko kuolemanjälkeistä elämää?
Voivatko ihmiset saada yliluonnollista apua?
Onko tulevaisuus kirjoitettu etukäteen?
Sid Roth on tutkinut yliluonnollista 25 vuotta.
Liity Sidin seuraan tässä Yliluonnollista! -sarjan osassa.
Hei, Sid Roth täällä. Tervetuloa minun maailmaani,
missä yliluonnollinen on luonnollista.
Mitä sinä tekisit? Lapsenlapsesi on kylässä,
rentoudut takapihan uima-altaalla,
ja sitten Mary Jo Pennington päättää mennä ponnahduslaudalle,
ja sitten hän huutaa: -
"Voi luoja, olen rikkonut kultani!"
Mitä tapahtui?
Kiipesin altaaseen menevään liukumäkeen.
Kiipesin varovasti, koska en ollut tehnyt sitä neljään vuoteen.
Ja kun olin pääsemässä ylös, Victoria halusi päästä mukaani.
Annoin luvan, mutten tajunnut hänen tulevan heti perääni.
Polveni petti ja kaaduin vatsalleni ja osuin tyttöön,
joka kaatui taaksepäin hyvin nopeasti
ja maahan oli kolmen metrin matka.
Huusin: "Voi luoja, olen rikkonut kultani!"
Huusin sitä jatkuvasti. -Don, sinä näit tuon.
Mikä olet ammatiltasi? -Olen insinööri.
Hän on sinunkin lapsenlapsesi. Mitä näit omin silmin?
Olin altaassa liukumäen vieressä.
Kuulin Mary Jon huutavan ja katsoin ylös
ja näin Victorian putoavan taaksepäin liukumäeltä.
Näin hänet vaakatasossa ja hän kääntyi 180 astetta
Vielä kun hän oli ilmassa? -Kyllä.
Olet insinööri. Miten selität tuon? - Se mitä näin ei käynyt järkeen.
Näin hänen lähes leijailevan beto- nille 2 metrin päähän liukumäestä.
Olin odottanut hänen ruumiinsa murtuvan.
Menit tietysti katsomaan, miten hän voi. Olitko sinä vielä liukumäellä?
Kyllä, en päässyt alas, enkä nähnyt tyttöä takanani.
Hän ei huutanut, minä kylläkin.
Sitten näin hänen asettuvan näköpiiriini.
Minusta tuntui, että minun piti katsoa häntä, muuten hän hajoaisi.
Minun piti pitää katsekontakti. Huusin edelleen kauhuissani.
En tiedä, miksi ajattelin voivani pitää hänet ehjänä katsomalla häntä
Ja sitten ukki tuli katsomaan häntä. -Mitä näit?
Hän yritti nousta ylös, väitti olevansa kunnossa.
Hän yritti nousta ylös, mutta pistin hänet makaamaan.
Halusin tutkia hänet, koska en tiennyt missä kunnossa hän oli.
Hän lensi voimalla kolme metriä sementille?
Kyllä. -Missä kunnossa hän oli?
Katsoin päätä, niskaa ja selkää, käsiä ja jalkoja.
Kaikki toimivat, ei ollut verta. Hän oli ihan kunnossa.
Silloin annoin hänen nousta ylös. Silloin huomasin kaksi kohtaa:
Hänellä oli naarmu oikeassa kyynär- päässä ja punainen jälki kämmenessä
Ne olivat ainoat vammat hänellä.
Olet insinööri ja looginen mies. Miten selität tämän?
En ymmärrä tätä. -En minäkään, en voi selittää sitä.
Paitsi sitten myöhemmin, kun puhuimme Victorian kanssa.
Mutta silloin siinä ei ollut mitään järkeä.
Mary Jo, kun kuulit lapsenlapsesi puhuvan äidilleen,
sait ensimmäisen aavistuksen siitä, mitä todella tapahtui.
Mitä kuulit? -"Äiti, en ole rikki."
"Ma-Jo tyrkkäsi minut pois liukumäeltä,"
"mutta kuulin Jumalan huutavan: 'Pelastakaa lapset!'"
"'Ottakaa Victoria kiinni!' Ja 6 suurta enkeliä tarttuivat minuun"
"ja veivät minut Taivaaseen."
Don, onko hänen ehjänä säilymiseensä muuta selitystä?
Ei minusta. -Minulle ei tule mitään mieleen.
Meistä se oli Jumalan varjeluksen ihme
joka suojeli pahoilta vammoilta.
Kun kuulimme hänen käyneen Taivaassa,
emme tienneet mitä ajatella.
Olimme sanattomia. -Heillä on video Victoriasta,
kun hän kertoo mitä näki. Katsotaanpa se.
Näytä mitä tapahtui.
Menin tuonne. -Näytä.
Enkeli otti minut kiinni. Tipuin tuohon lujaa.
Hän on nyt seitsenvuotias.
Ymmärrän kuinka mielialanne muuttui voieistä ihmeen ihmettelemiseen.
Olit varmasti hyvin kiitollinen.
Niin olin, en voinut lakata kiittämästä Jumalaa
tästä suuresta siunauksesta, että hän pelasti Victorian.
Ja hän vain käy Taivaassa uudestaan!
Palaamme kohta, älkää karatko. Vaikka ette te kyllä karkaa.
Palaamme kohta Yliluonnollista! -ohjelmaan.
Yksi uusi ihminen - juutalaisten ja pakanoiden sulauma.
Nämä kaksi yhdistyvät yhdeksi Jeesuksessa.
Kun juutalaisista ja kristityistä tulee uusi ihminen Jeesus Messiaassa
koemme ennennä- kemätöntä Jumalan toimintaa.
Jos haluat kokean Jumalan Hengen, rakkauden ja voiman vuodatuksen
niin käy osoitteessa www.sidroth.org
oppiaksesi lisää uudesta ihmisestä.
Palaamme nyt Yliluonnollista! -ohjelmaan.
Hei, Sid Roth täällä Mary Jo Penningtonin kanssa.
Hänen lapsenlapsensa kutsuu häntä Ma-Joksi.
Sait elämäsi järkytyksen.
Kaadut ja tönäiset Victorian pois liukumäeltä
ja hän putoaa kolme metriä sementille.
Mutta hän putoaa lähes pysäh- tyneessä tilassa, muutta asentoaan
Miehesi mukaan siihen ei ole inhimillistä selitystä.
Sitten kuulet, kun hän puhuu puhelimessa äidilleen.
Hän sanoi, että kuusi... -...enkeliä veivät hänet Taivaaseen
Minä olisin tuossa tilanteessa ky- synyt lapselta jotain. Entä te?
Olimme niin yllättyneitä, ettei mieleen tullut mitään älykästä.
Kysyimme pukujen ja siipien väriä. Puvut olivat valkoisia
ja siivet olivat kimaltelevia ja valkoisia
ja enkelit itse hohtivat. Kysyin kuinka suuri he olivat.
Hänen mukaansa ne olivat todella suuria. Kädet olivat näin leveitä.
Ne olivat lämpimiä ja hohtavia ja kun enkelit pitivät kädestä kiinni
niin oma käsi hohtaa myös.
Tyttökin loisti kuin hehkulamppu.
Minne enkelit veivät hänet?
He veivät hänet ylös, ohi puiden ja lintujen
he ohittivat lentoon lähtevän lentokoneen
Taakseen katsoessa Maa kutistui koko ajan
Ensiksi se alkoi kaareutua ja sitten se oli pieni pallo
Sitten he tulivat tähtien takaiseen paikkaan
jossa oli portaat, joita pitkin enkelit kulkivat Taivaaseen
Victorian kuusi enkeliä jatkoivat portaita ylös.
Enkelit kehoittavat katsomaan eteen- päin ja siellä oli jotain hehkuvaa.
Victoriasta tuntui kuin he laskeutuisivat aurinkoon.
He tulivat yhä lähemmäksi, mutta se ei ollut kuuma.
Se vain hohti kuin aurinko.
Kun he laskeutuivat, he olivat portin edessä.
Pieni enkeli, joka oli liittynyt seuraan portaissa, tuli portille
ja kutitti porttia sulallaan. Portti nauroi ja avautui.
Kun hän meni Taivaaseen, hän näki vauvoja. Kerro siitä.
Enkeli tuli kertomaan, missä Jeesus oli ja vei sitten vauvapaikkaan.
Vauvapaikka oli suuri, kaunis rakennus.
Sen sisällä oli paljon pehmeitä pöytiä.
Jeesus kertoi enkelien hoitavan pieniä vauvoja,
joita Victoria pystyi pitämään kädessään.
Enkelit tekivät vauvoille kotia.
Vaikka ne olivat niin pieniä, niin Jeesuksen parannettua ne
vauvat osasivat puhua ja ymmärtää puhetta.
Niistä tehtiin niin vahvoja, että ne pystyivät käyttämään raajojaan.
Mutta ne pysyivät pieninä. Ne kasvavat normaalisti.
Mutta kun Jeesus paransi vauvat, heillä oli täydet henkiset kyvyt.
Kirjassasi puhut Victorian käyttämistä termeistä.
Hän sanoi, että vauva oli puristettu ulos. Selitä.
Hän meni kauniiseen vauvahuoneeseen
ja tapasi lapsen, joka oli puristettu pois äidistään
ennen kuin oli tarpeeksi vanha elämään.
Sellaisia lapsia oli useita.
Sitten hän kertoi vauvasta, joka oli syntynyt normaalisti
Se oli roskavauva.
Miten nelivuotias voi tietää abortista?
Ei mitenkään. Jokainen abortoitu vauva oli näin pieni.
Ne oli puristettu pois ennen kuin olivat riittävän vanhoja elämään.
Roskavauva oli jätetty roskikseen kuolemaan.
Kun roskavauva kertoi tarinansa, Victoria tuli surulliseksi.
Silloin kenguru tuli paikalle ja laittoi heidät pussiinsa
se oli lämmin paikka vauvalle olla
ja kenguru otti heidät mukaansa puistoon.
Victoria ei mahtunut kunnolla pus- siin ja roikotti jalkojaan ulkona.
He hyppelivät taivaaseen asti.
Jos se tyttö vain keksi tämän päästään.
Toisaalta se tapa miten hän kaatui rikkomatta paikkojaan.
Siinä täytyi olla jotain yliluonnollista.
En keksi parempaa selitystä kuin että enkelit ottivat hänet kiinni.
Ja se, että nelivuotias pystyy kuvailemaan noin tarkasti aborttia.
Mutta se menee vielä jännemmäksi:
Hän näki Taivaassa asioita, jotka löytyvät Raamatusta.
Hän ei olisi voinut tietää näitä asioita.
Mutta katsotaan hänen kertomustaan Taivaassa näkemistään lapsista.
Siellä oli kahdeksan poikaa ja kahdeksan tyttöä.
Palaamme kohta Yliluonnollista! -ohjelmaan.
Sillä hän itse on rauhamme, joka on tehnyt juutalaisesta ja pakanasta
yhtä ja murtanut erottavan muurin.
Hänen tarkoituksenaan oli luoda itsessään
Hänen tarkoituksenaan oli luoda yksi uusi ihminen.
Yksi uusi ihminen.
Sid Roth on löytänyt maailman- laajuisen herätyksen avaimen.
Nyt on Jumalan aika tavoittaa juutalaiset rakkaudellaan
Jeesus Messias on repinyt juutalai- sia ja pakanoita erottavan muurin
Nämä kaksi muodostavat uuden ihmisen maailman tavoittamiseksi.
Jumala tavoittaa juutalaiset ihmeiden ja merkkien kautta.
Siksi sivustomme sidroth.org on täynnä työkaluja varustamiseksisi
liikkuaksesi ihmeissä ja merkeissä, ymmärtääksesi Israelia
ja seurakunnan juutalaisia juuria.
Käy osoitteessa sidroth.org tänään.
Palaamme nyt Yliluonnollista! -ohjelmaan.
Sid Roth täällä Mary Jo Penningtonin kanssa.
Hänen neljävuotiaan lapsen- lapsensa olisi pitänyt kuolla.
Hän kaatui betonille, paitsi hänet ennemminkin kannettiin alas.
Lapsi näki enkelit.
Hänen isoisänsä, joka on insinööri, sanoo,
ettei sellaisesta putoamisesta voi inhmillisesti selvitä vammoitta.
Puhumattakaan ilmassa kääntymisestä Täytyi olla yliluonnollista apua.
Sitten tyttö meni Taivaaseen ja näki poikia ja tyttöjä. Kerro siitä.
Hän näki kahdeksan poikaa ja kahdeksan tyttöä, 4-10 -vuotiaita.
Jotkut näistä lapsista oli abortoitu.
Mutta yhdestä pojasta saimme tietää erikoisella tavalla.
Olimme viemässä kukkia äitini haudalle.
Se oli kaksi viikkoa putoamisen jälkeen.
Victoria halusi löytää pienen pojan haudan.
Haudan löytäminen oli hänelle tärkeää.
Etkö ihmetellyt, miksi nelivuotias etsisi jonkun hautaa?
Kyllä. Hänen äitinsä etsi hautaa ympäri suurta hautuumaata.
Me halusimme jo lähteä ja etsiä joku toinen kerta hautaa.
Victoria sanoi: "Mutta silloin ei ole enää telttaa."
Ilmeisesti hän oli nähnyt teltan jostain toisesta paikasta
ja osasi suunnistaa teltalta haudalle.
Joten alettiin etsiä... -Hetkinen, näki jostain muualta?
Hän näki sen Taivaasta käsin. -Niin arvelinkin.
Michael näytti sen Taivaasta.
Kuka Michael on? -Yksi niistä lapsista.
Victoria etsi tätä poikaa.
Teltta löytyi 30 metrin päästä äitin haudan takaa
Victoria meni teltan luo ja kääntyi selin siihen.
Hän katsoi hautuumaalle ja kävelee suoraan pikkupojan haudalle.
Hän kysyi äidiltään, mitä haudassa luki.
Äiti kertoi sen olevan Michael-nimisen pojan hauta.
Victoria sanoi sen olevan oikea hauta.
Hän oli nähnyt sen Taivaassa. Kun kysyttiin, miksi hauta piti etsiä
hän sanoi, että koska oli toinenkin.
Hän kertoi myöhemmin, että Michael kuoli kolarissa.
Hän kertoi, miten kolari tapahtui.
Siitä kerrottiin lehdessä juuri niin kuin Victoria kuvaili.
Hän kertoi auton joutuneen pois tieltä suurirenkaisen rekan takia.
Sen jälkeen auto osui sementtireu- naan, kääntyi ympäri ja osui puuhun
Lehdessä ei kerrottu rekasta, koska sen kuljettaja pakeni paikalta.
Sen oli pysäyttänyt poliisi ja sitten se oli jatkanut matkaa.
Olisiko joku voinut lukea sen uutisen Victorialle
ja hän olisi vain keksinyt tarinansa?
Patrick, hänen veljensä, meni hau- tuumaalle ja otti nimen ylös
ja katsoi koulussa tiedot internetistä.
Hän tulosti lehtijutut ja näytti meille. Olimme hämmentyneitä.
Äiti pyysi kysymään, minkä värinen auto oli.
Tyttö vastasi, että se oli punainen.
Hän pyysi kysymään lensikö auto ylösalaisin ja niinhän tyttö sanoi.
Silloin hän kertoi, kuinka kolari tapahtui.
Kerroin tästä Sandylle, joka totesi sen tuntuvan hyvin oudolta.
Se oli juuri niin kuin lehdessä kerrottiin.
Mitä hän tarkoitti, että on toinenkin?
Kolarin jälkeen oli huoltajuuskiis- toja. Poika oli elänyt isänsä luona
mutta oli äidin luona kylässä kun äidin poikaystävä romutti auton
ja kummatkin, mies ja poika, kuolivat.
Pikkupoika halusi siskonsa jäävän isänsä luokse.
Poika halusi, ettei siskon tarvitsisi käydä enää äidin luona.
Mistä tiesit nämä asiat? -Ne olivat lehdessä.
Ei ole mitään selitystä sille, miten Victoria tietää tämän kaiken.
Paitsi todistaa teille yliluonnollisesta.
Vaikket olisikaan kertonut noita faktoja,
minun olisi vaikea uskoa nelivuotiaan keksineen tuollaista.
Emme koskaan löytäneet sen pojan vanhempia.
Kertoiko pikkupoika tilanteesta muuta Victorialle?
Hän kertoi olleensa ilkeä lapsille koulussa.
Onnettomuuden sattuessa hän sai kepin kurkkuunsa
eikä voinut puhua kunnolla, mutta hän yritti pyytää Jumalalta anteeksi
sitä, että oli ollut ilkeä koulukavereilleen.
Joten vaikka hän oli niin nuori, neljä ja puoli vuotta vanha,
hänen sydämensä tajusi kääntyä Jumalan puoleen kuollessaankin.
Hän pyysi anteeksiantoa Jumalalta.
Olisi hän päässyt Taivaaseen joka tapauksessa.
Mutta hän tiesi, että hänen sydä- mensä piti kääntyä Jumalan puoleen.
Sitten enkelit veivät hänet Jumalan luo.
Kerroit, että ihmiset näkevät enkeleitä uima-altaallasi.
Tätä nykyä hyppylaudan vieressä on rantavahtienkeli.
Hän on hyvin suuri. Joskus näen hänet aika selvästi.
Näen, että hänellä on ruskea rintalevy.
Olen nähnyt hänet hyvin, mutta muutkin näkevät.
Lasiovelta kun katsoo, näkee enkelinmuotoisen sumun.
Siitä näkee läpi, mutta hänet näkee selvästi.
Liukumäen tikkaat heijastuvat hänestä.
Ne näkee heijastuvan, vaikkei mitään heijastavaa pintaa ole.
Ymmärsin, että Victoria käy usein Taivaassa.
Kyllä. Jos hän ei käy Taivaassa, Taivas tulee hänen luokseen.
Mitä hän sillä tarkoittaa?
Hän voi usein ylös katsoes- saan nähdä Jumalan ja Jeesuksen.
Ymmärrät kai, että katsojista on vaikea uskoa kertomaasi.
Uskon, että se oli vaikeaa sinulle- kin. Mikä sai sinut vakuuttuneeksi?
Epäilen usein, mutta olen aina vakuuttunut
koska hän ei voi tietää sitä minkä hän tietää.
Hän on tavallinen lapsi. Kun kysyin, mitä hän tekee leikkiessään
kun voi aina nähdä Jumalan, hän vastasi, ettei hän katso ylös.
Hän katsoo pois Jumalasta, jotta voisi leikkiä normaalisti.
Hän näkee Jumalan tai Jeesuksen vain katsomalla ylös.
Ja kun varoitan häntä menemästä yksin
hän vastaa, ettei hän ole koskaan yksin. Jeesus on aina mukana.
Pidin kirjassa siitä, että hän istui Jumalan sylissä.
Minusta olisi kiva istua Jumalan sylissä.
Hän oli nähnyt Jeesuksen ja Jumalan vauvatalossa.
Kun Jeesus vei tytön valtaistuin- saliin sanomaan näkemiin Jumalalle
koska Victoria halusi takaisin. Jeesus halusi hänen jäävän.
Kun hän tuli valtaistuinsaliin, Victoria pelkäsi olentoja.
Niillä oli paljon silmiä ja ne pitivät paljon ääntä.
Ne pelottivat Victoriaa.
Mutta päästyään niistä ohi, Jumala viittasi häntä tulemaan luokseen
ja Victoria juoksi hänen luokseen ja kiipesi hänen syliinsä.
Nämä olennot kuvaillaan Raamatussa.
Millainen hänen kuvauksensa oli Raamatun kuvaukseen verrattuna?
Hän kutsuu niitä nyt nelikasvoiksi.
Mutta aiemmin, 5-vuotiaana, hän sanoi niillä olevan paljon kasvoja.
Hän sanoi, että niillä on paljon siipiä ja paljon silmiä
ja niillä on suorat jalat eikä meidänlaisia varpaita.
Kuinka hän voisi tietää tämän?
Mistä nelivuotias voi tietää tällaista?
Jos avaat Raamatusta Hesekielin kirjan
ja luet ensimmäisen luvun ja vertaat tämän nelivuotiaan kertomukseen
se on juuri niin kuin Raamatussa kerrotaan.
Hän mainitsee jopa leijonan viiksinen.
Hän näkee Taivaassa jotain, jota ei olisi voinut tietää,
jotain mitä tapahtui Mary Jolle vuosia sitten
mikä mullisti Mary Jon elämän.
Ensi viikolla jatkamme Victorian seikkailuista Taivaassa.
Suomennos: Johannes Kuipers