Aika paljon oikeastaan se kaveripiiri vei mukanaan.
Kun oli vähän villi kaveri, niin tykkäs' siitä, -
että on toimintaa. Tykkäs' tehä kiellettyjä asioita.
Elämää alamaailman kuvioissa oli jatkunut jo tosi monta vuotta.
Jouduin ampumavälikohtaukseen, missä mua itseäni ammuttiin.
Ammuin vastapuolia takaisin.
Tämä tilanne pysäytti mut ajattelemaan omaa elämääni.
Mitä jos oisin kuollut siinä tai vastapuolista joku olisi kuollut?
Minne mä oisin joutunut? Olen aina uskonut Jumalaan ja taivaan -
ja helvetin olemassaoloon. Tiesin, ettei Jumalan kanssa ollut -
asiat kunnossa mulla eikä vastapuolellakaan.
Näitä tilanteita rupesin sitten ajattelemaan.
Se oli maaliskuun 15. päivä 2004.
Menin Kouvolan helluntaiseura- kuntaan. En mennyt siksi, -
että halusin tulla uskoon. Menin käymään, kun tiesin, -
että siellä on puhuja, joka vetää paljon romaneja puoleensa.
Ajattelin lähteä sinne kattomaan, mitä siellä tapahtuu.
Tuolla tilaisuudessa tuntui, että saarnamies puhui juuri minulle -
ja oli erittäin vaikea olo siellä.
Kun tuo tilaisuus oli lopuillaan, siellä kysyttiin, -
kuka haluaa tulla uskoon. Kävin jo siellä edessä, -
kun sinne oli pyydetty ihmisiä, mutta menin vielä ulos ja mietin, -
mitä oikein teen. Kun kävelin takaisin seurakuntaan, -
tuo puhuja sanoi mulle: "Jumala kutsuu sinua, mitä vastaat siihen?"
Tein päätöksen. Halusin antaa elämäni Jeesukselle.
Kun mun puolestani rukoiltiin, kaaduin maahan nurin.
Mä itkin ja mä nauroin. Jotenkin koin vapautta omassa sydämessä.
Koin rauhaa. Silloinkin oli taskussa huumeet, puukot ja puntarit, -
mutta sieltä lähtiessäni mulla oli hyvä olo.
Sitä ennen olin yrittänyt elämääni tuoda iloa ja rauhaa -
kaikilla maailman tarjoamilla asioilla.
Vaikka ite käytin huumeita, silti mun elämä voi näyttää aika hyvältä.
Nuorella miehellä tavallaan meni ulkoisesti hyvin.
Jumala alkoi puhua, että Hän haluaa minut 100-prosenttisesti itselleen.
Hän haluaa, että jättäisin entisen elämän kokonaan pois.
Tuli mieleen, että mulla kotona oli semmoinen...
Jääkiekkoa pelanneet tietävät, millainen on Kohon jääkiekkokassi.
Se oli täynnä aseita ja kaikkia niitä tavaroita, -
joita olin entisessä elämässäni tarvinnut.
Siellä oli vähän huumeitakin.
Kamppailin siellä, mitä mä teen näitten tavaroitten kanssa.
Kun lähettiin ajamaan kotia päin sieltä, niin ajattelin ekaks', -
että antaisko nää jollekin. Ne on rahanarvoista tavaraa.
Mutta ei sekään ois ollut oikein. Sitten päätin, -
että heitän jokeen kaikki ne tavarat. Mä en niitä tarvii.
Jumala pitää musta huolen.
Menin kotiin ja kahden kaverin kanssa otettiin kassi tavaroineen.
Mentiin eräälle sillalle ja heitettiin kassit, aseet ym. jokeen.
Siinä hetkessä, kun heitin tavarat jokeen, koin semmoista vapautta.
Mä tiesin omassa ajatusmaailmassani ja sydämessäni, -
että mun ei tartte enää käyttää huumeita, ei olla väkivaltainen.
Mulla oli tupakka-aski taskussa. Mä heitin senkin jokeen.
Mä tiesin, että mun ei tarvii polttaa. Jumala on vapauttanut mut.
Joh. 8:36 sanookin, että kenet Poika tekee vapaaksi, -
hän todellakin on vapaa. Kenet Jeesus vapauttaa, hän on vapaa.
Mulle tuli Mikkelin käräjä- oikeudesta käräjilletulopyyntö -
vanhoista rikoksista, oikeastaan vuo- den 2002 ampumavälikohtauksesta.
Sieltä tuli 4 vuoden tuomio. Niissä hetkissä ajattelin: -
"Voi että Jumala, ymmärrän, että oon rikkonut Sinua, lakia -
muita ihmisiä vastaan. Haluan vastata nämä rikokset, -
vaikka olen Jumalalta syntini anteeksi saanut."
Synnin seurauksista joutuu maksamaan.
Pidin neljää vuotta hirveän pitkänä aikana.
Eikö mulle, Jumala, mitään muuta käyttöä ole?
Mulla oli semmoinen tapa vankilassa, -
että kehen vankiin vaan törmäsin, yritin etsiä tilaisuutta -
todistaa heille. Uusille vangeille halusin aina todistaa.
Sunnuntaisin oli meillä aina kirkko.
Usein sain vankilan pastorilta luvan todistaa Jeesuksesta.
Joka ikinen vartija ja vanki tiesi siellä, että mä oon uskossa.
Niissä hetkissä ymmärsin, että edes vankilan muurit, rautaovet -
eivät voi kahlehtia Jumalaa tai evankeliumia.
Jumala voi sielläkin tehdä ihmeitä. Kerrankin muistan yhden tapauksen.
Vankilan pihalla todistin muuta- malle nuorelle ensikertalaiselle.
He vähän naureskelivat siinä. Sitten tuli vanhempi vanki, -
joka on lusinut kymmeniä vuosia: "Pojat, älkää naurako. -
Mitä Manu puhuu, se on ihan totta."
Laitoin sitten anomukset Vilppulan avovankilaan.
Muistan, että sieltä tuli kielteinen päätös.
Pari päivää ennen päätöstä mun luona vankilassa vieraili -
Savonlinnasta vankilähetti. Hän kävi sellissä ja rukoilimme.
Vähän ennen poislähtöään hän sanoi, että hänellä on Herralta sana: -
Jumalan avaamaa ovea ei kukaan ihminen sulje.
Menin ylivartijan toimistoon ja sanoin, -
että haluan paperit uudestaan Vilppulaan.
Ylivartija neuvoi, ettei kannata laittaa samaan paikkaan, -
kun sieltä on kielteinen päätös. Olisi mahdollista, -
että parin päivän päästä lähtee kuljetus Sulkavan avovankilaan.
"Sinne saattaisit päästä. Eiköhän laiteta sinne?"
- Ei laiteta. Laitetaan Vilppulaan ja lähen sinne.
Ylivartija vähän hymyili mulle: "Jaaha, no laita sitten."
Täytin paperit ja laitoin ne menemään Vilppulan vankilaan.
Kahden viikon päästä olin vankivaunussa kohti Vilppulaa -
ja sitä kautta pääsin sitten raamattukouluun.
Olin 3 kuukautta ollut seurakunta- työssä, kun puhelin soi.
Arto Niemi soittaa Elimäen helluntaiseurakunnasta.
Vähän aikaa keskusteltiin ja hän sanoo: -
"Tuletko meille toiseksi työntekijäksi?"
Ajattelin jonkun pilailevan. Arto Niemeä en ole niin tuntenut.
Olen nimen tiennyt, että tämmöinen pastori on Elimäellä.
Ajattelin, että joku pelleilee, kun oli paljon näistä keskustellut, -
miettinyt ja rukoillut johdatusta. Sanoin Artolle: -
"Joo, kyllä tuun, mutta mulla on muutama ehto.
Jos saan joka sunnuntai saarnata." Heitin vähän vitsiä.
Arto lähti näihin juttuihin mukaan.
Hetken päästä ymmärsin, että hän on tosissaan. Ei ole pilapuhelu.
Jumalan suunnitelmassa on parasta olla.
Kaikki ennen uskoontuloa tärkeät ja kaikki kaikessa olevat asiat -
ovat jotenkin romuttuneet. Elämään on tullut uusi arvomaailma.
Ajattelee asioista ihan eri lailla. Arvostaa pieniä hetkiä ja iloja -
elämässä arjen keskellä. Niistä tulee isompi kokonaisuus.
Sitä on vaikea sanoin selittää. Usko täytyy elää todeksi.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare
Oon 7-lapsisesta perheestä, isä ja äiti -
ja mä oon toiseks' nuorin lapsista.
Meillä on 5 poikaa ja 2 tytärtä.
Toiseksi nuorimpana jouduin eri syiden takia -
jättämään isän ja äidin kodin 3 viikon vanhana.
Mut vietiin Ylistarosta Lapuan emäntäkoululle.
Siellä oli oikein osasto pikkuvauvoille, -
jossa heitä hoidettiin ja hoivattiin.
Et oikeastaan koskaan päässyt tutustumaan vanhempiisi?
En silloin, tietenkään. Niistä ajoista ei voi mitään muistaa, -
kun oli vielä niin pieni vauva.
Kun vanhemman siskon kanssa aikuisena juteltiin, niin hän sanoi, -
että hakijoilla oli niin valtava kiire.
Äiti oli ollut mua pesemässä keittiössä.
Oli siinä hässäkässä pudonnut sukka pihamaalle, pieni töppönen.
Auto lähti viemään mua ja sukka jäi siskolle.
Hän oli silloin alle 10-vuotias tyttö.
Hän sanoi, että se oli hänen kallein aarteensa.
Se on surullista, mutta mulla on lapsuudesta kuvia.
Mä oon muuten hymypoika, mutta ilonaiheet oli joskus kiven alla.
Monesti naapurin pojat iloitsivat monista asioista, -
mitä he saivat vanhemmiltaan. Mä koin, -
että mä jouduin jäämään jostain syystä paitsi.
En osannut sitä aina oikein ymmärtää.
Näitten lähtökohtien takia olet varmaan joutunut myöskin -
mierontielle, jossa olet tutustunut vankiloihin.
Lähdin 15-vuotiaana ammattikouluun Seinäjoelle.
Silloin tavallaan jo siirryin pois ottokodista -
ja hypähdin ikään kuin omille siiville.
Ammattikoulu nyt meni niin kuin meni, mutta lähdin työelämään.
Oli valtava halu onnistua elämässä.
Alkoholi oli tietysti voimajuoma, joka toi rohkeutta.
Ei uskaltanut tansseissa hakea tyttöä ilman pientä humalaa.
Ehkä juuri alhainen itsetunto siivitti myöhempiin tapahtumiin?
Se oli häpeä ja tosi arka kohta myös, jos joku...
Kouluaikoina Ylistarossakin pojat tahtoivat vähän kiusailla.
Olin pieni ja laiha, -
ettei rautakangen takaa näkynyt muuta kuin korvat.
Olin hoikka poika, mutta osasin pitää puoleni. Oli pakko. - Joo.
Niin oli kovia ne kiusaamistilanteet. - Joo.
Miten sun elämäsi lähti, kun tulit aikuisikään?
Aina oli rahasta pulaa. 16-vuotiaana tein -
huoltoasemamurtoja kaverin kanssa.
Niistä kärähdettiin sitten ja jouduttiin käräjille.
Lapualla käräjillä oltiin.
Mä ajattelin, että näin tämä elämä ei voi mennä.
On elämäs' muutakin kuin vaan tehdä tyhmyyksiä.
Mä lopetin silloin. Kaveri jatkoi ja on aika paljon joutunut -
siitä kärsimään kiven sisässä. 18-vuotiaana muutin Ruotsiin. -Joo.
Vähän leviämmän leivän toivossa. Olin Atrialla tai Itikalla -
- silloin se oli sen niminen - töissä.
Sitten kuulin, jotta Ruotsin Volvolle otetaan miehiä töihin.
Lähdin sinne sitten vuonna 1975.
Moni suomalainen oli siellä töissä. - Ihan valtavasti suomalaisia -
oli Olofströmissä Blekingen läänissä.
Muutin Etelä-Ruotsiin Malmön korkeudelle.
Oliko siellä 16 000 ihmistä ja 1/4 oli suomalaisia, -
mutta toista sataa eri kansalaisuutta myös. - Kyllä.
Hyvin värikästä porukkaa. - Oliko alkoholi siellä seurana sinulla?
Totta kai. Ja vähän huumeitakin sitten myöhemmin. - Joo.
No, tuliko siellä rötöksiä tehtyä?
Ei ehkä rötöksiä, mutta tapeltiin. - Joo.
Se oli suomalaisen miehekästä, kun saatiin käsirysyä.
Siellä oli suomalaisilla omat tanssit ja menot.
Sitten tuli todella ikäviä asioita myös.
Muisti meni ja sitten ei enää muistanut, mitä oli tehnyt.
Poliisin takaa-ajoja. Hurjia tilanteita.
Joskus kokeilin niinkin hassusti, -
mitä tapahtuu, jos ajan rekkaa päin henkilöautolla?
Väistääkö se? Kaks' rekkaa väisti.
Siinä olisi voinut elämä päättyä sinultakin sillä hetkellä - Joo.
Selvä tyttöystävä oli vierellä. - Joo. Aivan.
Olin silloin amfetamiinipöllyis'. - Aivan.
Se vie mielen sekaisin.
Ei ne ole järkevän ihmisen tekoja. Sielunvihollisen tekoja. - Kyllä.
Kun olit Ruotsissa vankilassa, niin siellä Herra jo kutsui sinua.
Joo, mä olin toista kertaa vuonna 1980 -
Sundsvallin lähellä Viskanin vankilassa.
Silloin oli karkotustuomio Ruotsista.
Silloin olin niin paljon sekoillut Ruotsissa, -
että ne katsoivat parhaaksi lähettää mut takaisin Suomeen.
Siellä vankilassa oli kaikenlaista toimintaa.
Yks kaks näin suomalaisen ilmoituksen -
siellä ilmoitustaululla. Siellä oli hengellinen tilaisuus.
Se jotenkin kolahti mun mieleen, kun suomeksi luki, -
ettei nämä ole jehovalaisia. Mitähän ne on?
Siellä oli kahvit ja mitähän kaikkea, lauluja.
Jotenkin en tiedä miks'... Leikin siihen aikaan aika kovista.
Mulle ei hengelliset asiat mitenkään kolahtaneet.
Mulla oli tietynlainen mainekin, kovan pojan maine.
Mutta sitten klo 18.05-18.10...
Oliko se klo 18, kun tilaisuus alkoi, niin menin ruokalan ovelle.
Katoin, ettei isossa ruokalassa ole ketään kuulijoita.
Siellä oli varmaan pari metriä lunta tienlaidoilla tammikuussa.
Ajatella! Joku viittii tulla jostain Jeesuksesta puhumaan -
60 km tänne meille vankipojille.
Eikä ketään kuulijoita! Kiersin ne vankilarakennukset.
Suomeksi ja ruotsiksi kutsuin: "Nyt kokoukseen. Nättejä tyttöjä -
ja kahvia ja pullaa. Tyttöjen keski-ikä taisi olla 50-60.
Menin sinne viimeisten joukossa.
Siellä oli varmaan 40, -
ehkä jopa 50 voi olla.
Meitä oli vahvuus siellä lähes 80 vankia.
Jokainen sai siellä jotain kuulla. Varmaan Jumala koskettikin.
Joo, yks' mies kertoi, miten hän oli vapautunut alkoholikierteestä.
Oli jotain tatskaa muistaakseni ja siitä huomas', -
että toi mies puhuu totta. - Joo.
Ja hän on oikeasti kohdannut sen Jeesuksen, mistä hän puhuu.
Se oli merkillinen ilta. En todellakaan jäänyt sinne juttelemaan.
Otin kaksi Hyvä sanoma -lehteä.
Salaa pökkäsin ne vanginpuvun alle ja menin selliin.
Luin siellä toista lehteä selälläni sängyssä.
Yhtäkkiä isot kyynelkarpalot alkoi vuotaa mun poskille.
Jumala alkoi koskettamaan väkevällä tavalla.
Mä ihmettelin, että mikä mun on.
Tuntui, että vuosien padot yhtäkkiä murrettiin.
Se viha, mikä oli pontimena kaikes' elämäs'.
Kovuus ja katkeruus, kun oli pakko ollut nuorena jo kovettaa itteni.
Niin jotenkin se sieltä kumpus'.
Luin suomalaisesta perheestä, jotka olivat siivosyntisiä.
Nuoripari isä ja äiti ja heillä kaksi pientä lasta.
Ajattelin, että noi ei oo mitään syntiäkään tehneet.
Minähän se oon syntinen. Oon tehnyt kaikki velmut.
Yhtäkkiä Jumala pisti mut polvilleen.
En ikinä ollut polvistunut Jumalan eteen. Siellä tein sen eka kerran -
sen kokouksen jälkeen. Rukoilin, että jos Jumala olet olemas', -
mä haluan kohdata Sut, kun mä tuun Suomeen.
Lähetä mun tykö niitä, jotka tuntee Sinut.
Mä unohdin sen rukouksen, mutta Jumala ei.
Sä tulit sitten Suomeen sieltä ns. karkotettuna.
Olit täällä, mutta sielunvihollinen ei antanut periksi -
ja sulle tapahtui monenlaista. - Kyllä. Tulin Seinäjoelle, -
siihen pahimpaan ryyppyporukkaan Keskuspuistoon.
Meitä oli 100 naista ja miestä, jotka joi aamusta yömyöhään.
Siinä alkoi tapahtua kaikenlaisia.
Suomes' oli vähän erilaista skinheadien kanssa sekoillessa.
Ne olivat hyvin väkivaltaisia monet.
Ei käydä kaikkea läpi, mutta viimeksikö yritit hirttäytyä?
Se oli Jumalan rakkauden osoitus -
ja mun luovutus. Halusin luopua tästä elämästä.
Olin kokeillut jo kaikki keinot, -
että musta vois' tulla kunnon mies.
Olin luovuttanut. Yks' päivä tammi- helmikuuta kovassa pakkasessa -
kävelin kaupungilta kotiin Kapernaumin lähelle.
Siinä radan varres' oli meidän omakotitalo.
Kävelin sinne. Sitten laitoin narun kaulaan.
Istahdin. Kierrerappuset oli olo- huoneesta makuuhuoneeseen.
Kävin sinne sitten ja hirttäydyin.
Ovet oli lukossa ja keskellä yötä.
Kukaan ei tiennyt mun olevan siellä pimeässä talossa.
Mutta Jumala tiesi ja lähetti ei-uskovan henkilön, -
joka oli tavallaan se pelastava enkeli.
Minä varmasti suljin sen lukon.
Miten se ovi olikin auki, kun tuttu mies Seppo tuli?
Hän tulee kopistelemaan sinne ja ovi olikin auki.
Tulee sisälle ja hetken aikaa siellä pyörii.
Oli jo pois lähdössä, kun huomas' mytyn rappusten alla.
Hän huomas', että Simppa on siellä. Olin jo aika pakahtunein kasvoin.
Hän elvytti minua ja palasin maan pinnalle. Ajattelin, -
etten mä ainakaan taivaassa ole, kun toi törkyturpa on tossa.
Vähän karseannäköinen tyyppi. Jos se olis' antanut tekohengitystä, -
siihen mä olisin varmasti kuollut. Mutta hieno ele hienolta mieheltä.
No, se oli se viimeinen, jossa olit lähellä kuolemaa.
Välillä sinua yritettiin tappaa puukolla -
ja vain ihan Jumalan armosta selviydyit. - Kyllä.
Jumala osoitti kaikin tavoin, että Hän rakastaa mua. - Joo.
"Mä välitän, mitä sulle kuuluu - oikeasti."
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare
Annette Weise herää keskiyöllä miehensä kauhun huutoon lattialla
Mies oli juuri ollut 23 minuuttia Helvetissä.
Onko enkeleitä olemassa?
Ovatko ihmeparantumiset oikeita?
Onko kuolemanjälkeistä elämää?
Voivatko ihmiset saada yliluonnollista apua?
Onko tulevaisuus kirjoitettu etukäteen?
Sid Roth on tutkinut yliluonnollista 25 vuotta.
Liity Sidin seuraan tässä osassa Yliluonnollista! -sarjaa.
Hei, olen Sid Roth. Tervetuloa minun maailmaani
jossa yliluonnollinen on luonnollista.
Vieraani Bill Weise väittää käyneensä Helvetissä.
Jos valitsisin jonkun käymään Helvetissä
jos pystyisin siihen, niin usko tai älä, valitsisin sinut.
Miksi? Tutkimme hänen taustojaan.
Hän on kiinteistövälittäjä,
pastorin mukaan hän on ollut vuosia kunnollinen kirkon jäsen
sain jopa mahtavan suosituskirjeen alueen entiseltä poliisipäälliköltä
et ole koskaan käyttänyt huumeita, et juo,
et ole ollut koskaan mukana new age:issa tai okkultismissa.
Olen ollut 36 vuotta kristitty ja aina omistautunut Herralle.
Sinulla ei selvästikään ole ollut ongelmia poliisin kanssa.
Muistiinpanojeni mukaan menit rukouskokoukseen 23.11.1998
mikä sopii kuvaan, ja kello on kolme aamuyöllä. Mitä tapahtui?
Palasimme rukouskokouksesta 22. päivän iltana, menimme nukkumaan
ja kolmelta aamuyöllä Herra tiputti minut vankiselliin Helvetissä.
Huomasin olevani vankisellissä.
Tunsitko putoavasi niin kuin jotkut tuntevat nousevansa Taivaaseen?
Kuulee paljon tarinoita ihmisistä, jotka menevät Taivaaseen
mutta luin äskettäin kirjan, jossa monet lääkärit kertovat
etteivät he halua kertoa siitä mut- ta kun ihmiset ovat lähellä kuolemaa
niin he alkavat nähdä jotain hel- vetinkaltaista ja ovat peloissaan.
Joten sinä tipuit, mitä sitten tapahtui?
Tipuin vankiselliin, jossa oli kiviseinät ja kalterit.
En silloin tajunnut, missä olin.
Mutta huomasin heti käsittämättömän kuumuuden.
Minun olisi pitänyt palaa ja kuolla heti, mutta silti elin.
Sellissä oli kaksi olentoa, matelijamaisen näköisiä.
Suurikokoisia, n. 3,5-4 metriä pitkiä.
Suuri leuka, suuret hampaat, isot kynnet.
Ne menivät edes takaisin sellissä kuin härkä häkissä.
Ne puhuivat keskenään pilkaten ja kiroten Jumalaa.
Kerroit, että Jeesus myöhemmin kertoi sinulle
että hän oli pyyhkinyt muististasi sen, että olit kristitty
joten koit Helvetin niin kuin ei-uskova sen kokee.
Hän piti poissa mielestäni sen, että olin kristitty.
Hän selitti sen paluumatkalla. Olin siellä niin kuin pelastumaton oli.
Joten kun näin nämä olennot, en heti tajunnut niiden olevan demoneja.
Mutta sitä ne olivat, langenneita enkeleitä.
Ne vihasivat Jumalaa ja minua.
Ne purkivat vihansa heti minuun, ne heittivät minut seinään
ja tunsin luitteni murtuvan ja toinen raateli kynsillään lihaani
Vaimoni kanssa harrastamme liikuntaa ja syömme terveellisesti
mutta nyt sillä ei ollut väliä, koska ruumistani tuhottiin.
Minkälaista kipua tunsit, kun tämä tapahtui?
Tunsin kipua, hyvin paljon.
Paluumatkalla Herra selitti, että hän vaimensi paljon sitä kipua
jotta minun ei tarvitsisi kokea sitä täysimääräisesti
vain sen verran, että tiedettäisiin että Helvetissä on oikeaa kipua.
Siellä tuntee kivun ja kuumuuden ja kärsimykset ovat siellä suuret.
Kuulitko mitään siellä?
Kuulin sellin ulkopuolelta miljoonien ihmisten huutoja.
Tiesin, että muualla oli ihmisiä, toisissa selleissä ja tulikuopissa
ja suurilla tulisilla alueilla, joihin palaan myöhemmin.
Huudot olivat korvia huumaavia, sen pelkkä kuuleminen oli kauheaa.
Sitä ei voinut paeta, se oli niin kovaäänistä ja terävää.
Se on vähän kuin sotaveteraanilla: joitain asioita ei voi unohtaa.
Ei, niitä ei unohda. Tiedän, etten unohda huutoja.
Onnistuin liikkumaan. Helvetissä ei ole voimaa ruumissa.
Onnistuin ryömimään, sen verran oli energiaa.
Ilmeisesti minun sallittiin poistua ja ryömin ulos sellistä.
Yhteen suuntaan oli vain pimeyttä. Pimeämpää kuin mikään maan päällä.
Sen pimeyden pystyi tuntemaan.
Sellaista kuin 2. Mooseksen kirjan luvussa 10, jakeessa 21.
Toisessa suunnassa paloi korkeita liekkejä.
Ne olivat kaukana, n. 16 km päässä.
Suuri, raivoisa tulinen kuoppa.
Se valaisi sen verran, että näki paljaan autiomaan.
Ei mitään vihreää, ei minkäänlaista elämää.
Vain paljasta ja autiota.
Silloin demonit raahasivat minut takaisin selliin ja kiduttivat lisää.
Sen jälkeen minut vietiin pois sellistä tulisen kuopan yläpuolelle.
Se oli valtava, n. 1,5 km leveä.
Tuli riehui valtoimenaan.
Näin ihmisten ääriviivat siinä tulessa.
He kirkuivat kun paloivat tulessa.
En halunnut mennä sinne, oli jo muutenkin tarpeeksi kuuma.
Se oli kauheaa kärsiä ja nämä ihmiset paloivat.
Demoneja oli ympärillä työntämässä ihmisiä takaisin
kun nämä yrittävät ryömiä pois. Eivät he sieltä olisi pois päässeet
mutta demonit silti työnsivät heitä takaisin.
Tuntui kauhealta niiden ihmis- ten takia ja itseni takia myös.
Näin ympärilläni näitä demonisia olentoja tässä luolassa.
Niitä oli kaikenlaisia ja -kokoisia Jotkut olivat suuria jotkut pieniä.
Oli hämähäkkejä, toukkia ja matoja.
Suuria käärmeitä. Kaikkea iljettävää, jonka luona ei halua olla.
Ja ne kaikki vihaavat ihmistä.
Niistä tunsi vihan säteilevän.
Oliko sellaista tunnetta, että sieltä pääsisi pois lopulta?
Katua tarpeeksi ja lähteä? -Ei, siellä tajuaa ikuisuuden.
Ymmärsin, etten koskaan, milloinkaan, pääse pois.
Ja ne kärsityt tuskat ovat kauheita.
Mutta pahinta on ero Jumalasta ja toivottomuus, koska ei pääse pois.
Siksi Herra halusi minun kokevan, etten tunne häntä ja huutaisi häntä
jotta tuntisin, mitä he tuntevat; kadotettu joka ei koskaan pääse pois
Kiduttavin ajatus minulle oli... Ajattelin paljon vaimoani.
Olemme hyvin läheisiä.
Jos jotain sattuisi, joku tragedia, pääsisin hänen luokseen.
En päässyt hänen luokseen. En pääsisi pois enkä näkisi häntä.
Kuulitteko? Tuo on kauheaa.
Mutta se pahenee vielä.
Hänellä on viesti sinulle Jumalalta.
Älkää menkö mihinkään.
Palaamme kohta Yliluonnollista! -ohjelmaan.
Yksi uusi ihminen - juutalaisten ja pakanoiden yhdistymä.
Nämä kaksi tulevat uudeksi ihmiseksi Jeesuksessa.
Kun juutalaisista ja kristityistä tulee yhtä Jeesus Messiaassa
koemme ennennäkemätöntä Jumalan toimintaa.
Jos haluat kokea Jumalan hengen, rakkauden ja voiman vuodatuksen
niin käy osoitteessa www.sidroth.org
saadaksesi tietää lisää uudesta ihmisestä.
Palaamme nyt Yliluonnollista! -ohjelmaan.
Hei, olen Sid Roth täällä Bill Weisen kanssa.
En tiedä teistä, mutta minä olen täällä rystyset valkeina.
Olen kuullut paljon tarinoita ihmi- sistä, jotka ovat käyneet Taivaassa
mutta harvemmin kuulee Helvetissä käyneistä.
Vieraaltani Bill Weiselta poistet- tiin muistista hänen olevan uskova
ja hänet pudotettiin vankiselliin Helvetissä.
Tarkoituksena on se, mitä hän nyt kertoo. Mitä sitten tapahtui?
Ajattelin paljon vaimoani.
Ja halusin puhua jollekulle.
Se kielletään: ei voi puhua kenel- lekään tai olla kenenkään kanssa.
On vain demonien luona, jotka voivat kiduttaa.
Joten se mahdollisuus riistetään. Hajut olivat kauheita.
Rikin hajua? -Rikkiä, palavaa lihaa, kauheimpia hajua.
Mutta ei siellä voinut hengittää muutenkaan ilmaa ei ollut tarpeeksi
Jokainen henkäys oli työläs. Yritän kuvailla sitä.
Hengitin näin. Pystyi juuri ja juuri hengittämään
Pelkäsin kuolevani ilmanpuutteeseen.
Mutta on vain elettävä ilman riittävää ilmaa.
Selvä, oli kuuma. Entäpä jano? Tunsitko janoa?
Kauhea jano. Suuta kuivasi kuin en olisi juonut viikkoihin.
Sellaista on ikuisuudessa: Helvetissä ei ole vettä.
Luukkaan evankeliumissa rikas mies ikävöi vettä.
Sellaista se oli: tippakin olisi ollut arvokas.
Se on arvokasta nyt minulle ja vaimolleni. Rakastan vettä.
Mitä sitten tapahtui?
Katsoin Helvetin autiomaata ja minua vedettiin ylös.
En tiennyt silloin, mikä minua veti.
Mutta se oli Herran läsnäolo, joka minua veti
jotta näkisin enemmän Helvetistä.
Näin sen tulisen kuopan ja ihmiset kirkumassa siellä.
Yksittäisiä tulisia kuoppia, jossa ihmiset yksinään paloivat.
Ja demonit ympärillä raatelivat.
Suurin osa minun ympärilläni olevista oli kahlittu seinään.
En osaa selittää sitä, mutta ne olivat kahlittu seiniin.
Olin iloinen, etteivät ne päässeet minuun käsiksi.
Ne näyttivät hyvin voimakkailta. Sille joka heitti minut seinään,
minä olin vesilasin painoinen. Ne ovat hyvin vahvoja.
Kukaan ei pystyisi taistelemaan niitä vastaan.
Siellä on hukassa ikuisuuden.
Nousin kohti pimeyttä. Siellä on pi- meää, mutta liekit valaisevat vähän.
Kun nousin ylöspäin tunnelissa, tuli yhä pimeämpää ja pimeämpää
kunnes oli täysin pimeää. Olin kauhun valtaama silloin.
Ja juuri silloin, kun olin epätoi- vossa Herra tuli kirkkaassa valossa
Mitä tunsit, kun näit hänet?
Muutos siitä kun on tuomittu ikui- suuden siihen, että on pelastunut
hän palautti muistiin, että olin kristitty
joten tunnistin hänet heti. Sanoin: "Jeesus" ja hän sanoi: "Minä olen."
Kaaduin hänen jalkojensa juureen kuin kuollut.
Halusin palvoa häntä ikuisesti. Ha- lusin kiittää kiittämästä päästyäni
siitä, että hän pelasti minut. Hän on ainoa tie ulos sieltä.
Olin hyvin kiitollinen.
Hänen läsnäolossaan ei tee mieli kysellä, vain palvoa.
Silti kysymykset tulivat mieleeni.
Kysyin: "Herra, miksi lähetit minut tuohon paikkaan?"
Hän vastasi: "Koska monet eivät usko Helvettiin."
"Edes jotkut omistani eivät usko Helvetin olemassaoloon."
Se yllätti minut, mutta monet ovat ottaneet yhteyttä, kristitytkin,
ja sanoneet, etteivät uskoneet Helvettiin.
Jos hän ei olisi mennyt sinne kertoakseen meille
vaan mennyt sinne ei-uskovana, hän ei olisi koskaan palannut.
Ajattelitko koskaan, millaista siellä olisi ollut olla ikuisuus?
Sitä on vaikeata kuvitella. Siellä ajattelin sitä ja se oli kauheaa.
Elää sen ajatuksen kanssa eikä koskaan päästä pois.
Kukaan ei ole kokenut sellaista toi- vottomuutta - ainahan voi kuolla.
Mitä muuta Jeesus sanoi, kun hän pelasti sinut.
Hän käski kertomaan, että hän rakastaa kaikkia
eikä halua kenenkään joutuvan Helvettiin.
Hän salli minun tuntevan hänen tunteitaan hetken.
Näin ihmisten tippuvan siitä kuilusta, josta olin tullut.
Minusta tuntui pahalta niiden ihmisten puolesta.
Hän salli minun tuntea vähän siitä, mitä hän tuntee heitä kohtaan.
Hän itki Helvettiin joutuvien takia.
Hän ei halua kenenkään menevän sinne. Se koski häntä niin paljon
etten kestänyt sitä määrää, jonka hän antoi minun tuntea.
Jouduin sanomaan: "Lopeta! En kestä sitä, mitä sinä tunnet."
Edes sitä vähää, minkä hän salli minun tuntevan.
Ensin tunsit olevasi erossa Jumalasta etkä pitänyt siitä yhtään
ja sitten tunsit hänen kipunsa niistä ihmisistä,
jotka valitsevat Helvetin mieluum- min kuin antautuvat Jumalalle.
Aivan, niin kuin hän itki Jerusa- lemin takia kun hän tuli kaupunkiin
Hän itki näiden ihmisten takia.
Ihmisten Helvettiin meneminen satut- taa häntä enemmän kuin voi kuvitella
Mutta hän on oikeudenmukainen Jumala -Sanoiko hän, milloin hän palaisi?
Hän sanoi: "Kerro, että palaan hyvin, hyvin pian."
Hän toisti sen vielä: "Palaan hyvin, hyvin pian."
Kuulitteko? Luulitteko Billin koke- neen tämän vain huvin vuoksi?
Hän koki sen teidän takianne.
Odottakaa, kunnes saatte tietää, mitä minä saan tietää
hänen vaimoltaan Annettelta, joka näki miehensä paluun
hän on täällä katkon jälkeen. Älkää menkö minnekään!
Palaamme pian Yliluonnollista! -ohjelmaan.
Yksi uusi ihminen - juutalaisten ja pakanoiden yhdistymä.
Nämä kaksi tulevat uudeksi ihmiseksi Jeesuksessa.
Kun juutalaisista ja kristityistä tulee yhtä Jeesus Messiaassa
koemme ennennäkemätöntä Jumalan toimintaa.
Jos haluat kokea Jumalan hengen, rakkauden ja voiman vuodatuksen
niin käy osoitteessa www.sidroth.org
saadaksesi tietää lisää uudesta ihmisestä.
Palaamme nyt Yliluonnollista! -ohjelmaan.
Hei, Sid Roth täällä Bill ja Annette Weisen kanssa.
Bill elää elämäänsä ja huomaa tippuneensa selliin Helvetissä.
Oikeassa Helvetissä.
Jeesus poisti hänen muis- tistaan, että hän on uskova
ja näin Bill sai tietää millaista on Helvetissä kun ei tunne Jeesusta
eikä ole mahdollisuutta poistumiseen.
Ei minkäänlaista, vain ikuisuus Helvetissä.
Mutta sitten Jeesus tuli ja kertoi, mitä kävit läpi
koska haluaa sinun kertovan tästä
ja sitten hän kertoi palaavansa pian.
Annette, tämä tapahtui kolmelta yöllä.
Kirjan mukaan hän oli 23 minuuttia Helvetissä.
Joten mitä näit ja kuulit klo 3:23?
Nukuin hyvin. Tiesin että oli 3:23, koska katsoin herätessäni kelloa.
Kuulin huutoja, Bill ei ollut vieressäni, joten menin eteiseen
ja löysin Billin tilassa, jossa en ollut häntä aiemmin nähnyt.
Onko hän yhtään tunteellinen ihminen? -Ei.
Onko hän hyvin tyyni? -Hän on hyvin tasainen ja rauhallinen
ja varautunut luonne. -Onko hän itkupilli?
Ei, hän ei valita. Hänen tunteensa eivät mene vuoristoradalla.
Vakaa. -Hän on hyvin vakaa mies.
Mitä hän teki, kun näit hänet? Mitä kuulit?
Hän oli sikiöasennossa lattialla ja piteli päätään
ja huusi: "Herra vei minut Helvettiin! Rukoile puolestani!"
"Rukoile, että pelko hellittäisi!"
Olin tietysti järkyttynyt aluksi. Olin toisaalta helpottunut,
ettei hänellä ollut sydänkohtausta koska kun löysin hänet,
pelkäsin mitä oli tapahtumassa.
Menin hänen luokseen ja aloin rukoilla hänen puolestaan.
Eikö ollut mitään varoitusta ennen nukkumaan menoa?
Hän ei käyttäytynyt mitenkään epävakaasti?
Ei. Kävimme rukouskokouksessa, tulimme kotiin ja menimme nukkumaan
aivan niin kuin muinakin iltoina.
Ei mitään epätavallista.
Vain sinä voit vastata tähän.
Hän rakasti Jumalaa aiemmin ja hän rakastaa Jumalaa nyt.
Todistiko hän ennen tätä Jeesuksesta kaikille?
Hän oli luonteeltaan enemmän evankelioiva ihminen.
Hän yritti todistaa asiakkailleen ja muuta sellaista.
Mutta tämän kokemuksen jälkeen hänelle tuli jonkinlainen kiire:
piti päästä puhelimeen ja lentää perheen luo..
Miksi, Bill? -Helvetin todellisuus saa tajuamaan että se on lopullinen
ja meidän pitää avata suumme. Muuten ihmiset menevät sinne.
Koin, että minun täytyy tehdä kaikkeni sillä ajalla
mikä minulle on annettu ja todistaa kaikille, joille voin.
Nuorena miehenä koit jotakin, joka melkein tappoi sinut.
Olit uimassa ja hai tarttui sinuun ja melkein puri raajan irti.
Jalkani, olin ystäväni kanssa surffaamassa. -Mitä tapahtui?
Hai tarttui minuun ja puraisi lautani poikki
tarttui jalkaani ja alkoi vetämään veteen
ja sitten ihmeellisesti päästi irti. Kaveriltani revittiin jalka.
Näimme, kun hänet raahattiin rannalle.
Koit pelkoa. Miten se pelko vertasi Helvetissä kokemaasi pelkoon?
Se oli kauhea pelko, muttei vetänyt vertoja Helvetin kauhuille.
Oletan, että heti kun tolkku palasi kerroit kaikille kokemuksestasi.
Kyllä. Ihmisten ei ole pakko uskoa minua, kyse ei ole siitä.
Kyse on siitä, että uskoo, mitä Raamattu sanoo Helvetistä.
Helvettiä käsitteleviä kohtia on yli 150.
Hetkinen nyt sinähän uskoit Helvet- tiin jo ennestään. Mikä ero nyt on?
Kyllä. Tiesin, että se oli tulta ja kiitin Jumalaa että pelastuin siltä
mutta en tajunnut, kuinka kauhea se oli.
Siellä kärsii oikeasti tulesta, eikä vain kuvainnollisesti.
Siellä kärsii nälästä ja janosta. Siellä ei nukuta.
Siellä väsyy, mutta ei koskaan pääse nukkumaan.
Siellä ei tapaa ketään. Muisti on kunnossa.
Kaikkea tätä pitää kestää ikuisesti.
Yksikin niistä pitäisi tappaa, mutta silti elää.
Koitko pelkoa sen jälkeenkin?
Kun vaimoni rukoili, pyysin Jumalaa ottamaan pelon pois
koska tunsin ruumiini kuolevan, se ei kestä sellaista pelkoa.
Jumala armollisesti otti Helvetin pelon pois.
Hän jätti muistot, mutta minun ei tarvitse elää sitä pelkoa uudestaan
Silti kesti noin vuosi rauhoittua tästä.
Sen vuoden halusin vain todis- taa ihmisille ja ravistella heitä
ja saada heidät tajuamaan, että Helvetti on olemassa -
eikä Jumala halua ketään sinne.
Hän rakastaa kaikkia eikä halua ketään sinne.
On surullista, etteivät ihmiset kuuntele evankeliumin sanomaa
ja ota vastaan tätä lahjaa ja vältä sitä kauheaa paikkaa.
Sekunti kuoleman jälkeen on liian myöhäistä.
Sieltä ei käännytä takaisin eikä päästä pois.
Entäpä sellainen, joka on mielestään hyvä ihminen
ei ole tappanut ketään, on mukava tyyppi
ja jos on olemassa Taivas, rabbi sanoi, että hän pääsee sinne
ja pappi sanoi niin ja äitikin sanoi niin
mitä sinä sanoisit tällaiselle ihmisille?
Monet ihmiset ajattelevat, että ovat ihan hyviä ihmisiä
ja ihmismitalla varmaan ovatkin. Mutta Jumalaan verrattuna
Jumalan tavat ovat täydellisiä, kaikki mitä hän tekee on täydellistä
Jos teemme syntiä, valeh- telemme, teemme aviorikoksen
niin nämä asiat ovat Raamatussa kuolemanrangaistuksen alla.
Roomalaiskirjeessä sanotaan, että synnin palkka on kuolema.
Oli kuinka hyvä tahansa, se ei vedä vertoja Jumalan hyvyydelle.
Joten me kaikki tarvitsemme pelastajaa.
Olemme kaikki syntisiä, olemme kaikki langenneita.
Olemme kaikki samassa veneessä, tarvitsemme pelastajaa.
Tai sitten joudumme tähän kärsimyksen paikkaan.
Et kokenut tätä. -Luojan kiitos!
Miten hänen kokemuk- sensa vaikutti sinuun?
Luuletko hänen vain hallusi- noineen koko jutun? Rehellisesti.
En luule. Tunnen Billin luonteen ja rehellisyyden.
Lisäksi vielä ne ihmiset jotka tun- sivat hänet ennen tapaamistamme.
Uskoin häntä heti, kun hän sanoi käyneensä siellä.
Minuun se on vaikuttanut eniten siinä, kuinka tutkin omaa elämääni.
Haluan etsiä Jumalaa, tuntea häntä, elää pyhästi kristittynä
Kristitty-sanaa käytetään paljon, mutta mitä se todella tarkoittaa?
Hermostutko pikkuasioista enää sen jälkeen, mitä näit?
Ne ovat varmaan pikkujuttuja Helvettiin verrattuna.
Hermostumme niin vähästä elämässä. Se on kuitenkin niin lyhyt.
Se on niin nopeasti ohi.
Tärkeät asiat ovat ikuisia, Herraa miellyttäviä.
Niin kuin tiedätte, olen juutalainen
ja 35 vuotta sitten Jeesus tuli makuuhuoneeseeni.
Ensimmäinen asia, jonka koin, oli hänen rauhansa.
Se oli käsinkosketeltavaa, enkä pystynyt enää huolehtimaan mistään.
Menin nukkumaan, enkä välittänyt, eläisinkö vai kuolisinko.
Kun menin nukkumaan ajattelin vain tarkoitusta ja kohtaloa.
Olit kuullut Jeesuksesta mitä tahansa
vaikka olisit ollut elämäsi kirkossa tai synagogassa tai moskeijassa
niin käsken sinua pyytämään Abra- hamin, Iisakin ja Jaakobin Jumalaa
tekemään Jeesuksesta todellisen sinulle.
Kadu syntejäsi ja pyydä niitä Jumalalta anteeksi.
Kerro, että haluat tuntea Jeesuksen.
Se on yksinkertaista, mutta se on kaikki.
Ja kaikki ilman Jeesusta on yhtä tyhjän kanssa.
Valitse.
Sid Roth on löytänyt maailman- laajuisen herätyksen avaimen.
Nyt on Jumalan aika tavoittaa juutalaiset rakkaudellaan.
Jeesus Messias on repinyt muurin juutalaisten ja pakanoiden väliltä.
Nämä kaksi muodostavat yhdessä uuden ihmisen maailman tavoittamiseksi.
Jumala tavoittaa juutalaiset ihmeiden ja merkkien kautta.
Siksi sivustomme sidroth.org on täynnä työkaluja
joilla voit liikkua ihmeissä ja merkeissä
ymmärtää Israelia ja kirkon juutalaisia juuria.
Käy tänään sivulla sidroth.org
Suomennos: Johannes Kuipers