o
ARKEN Kristinuskon perusteet, osa 4/8
Hei ja tervetuloa Arkeniin.
Keskustelemme pastori Gunnar Berglingin kanssa.
Tämä on neljäs osa ohjelmasarjas- samme Kristinuskon perusteet.
Jatkamme tänään aiheesta. Tervetuloa, Gunnar.
Kiitos. -Otimme pehmeän alun
kahdessa ensimmäisessa jaksossa ja laitoimme perustan.
Viimeksi puhuimme parannuksenteosta, eikö vain?
Kyllä puhuimme parannuksesta mielen muutoksena.
teemme päätöksen ja se näkyy tekoina.
Tämä on paljon enemmän kuin elämys.
Tämä saa meidät liikkeelle.
Tämäntapainen muutos muuttaa elämämme.
Muutos ei koske pelkästään mielipiteitämme.
Kyse ei ole vain ajatuksista ja mielipiteistä. Tapahtuu muutos.
Siinä tarvitaan mielen uudistusta. -Kyllä, sitä tarvitaan.
Voimme lukea raamatusta koko osion.
Kyse on kristinuskon opin perus- teista. Siirrymme eteenpäin,
kunhan käymme läpi perusteet. -Käymme ne läpi ensin.
Sitten jätämme ne. -Luemme Heprelaiskirjettä.
Heprealaiskirjeen 6. luku, ensimmäisestä jakeesta eteenpäin.
"Älkäämme siis viipykö Kristuksen opin alkeissa,"
"vaan edetkäämme täydellisyyteen."
"Emme laske taas perustusta pa- rannuksenteosta kuolleista teoista,"
"uskosta Jumalaan, puhdistusmenoista,"
"kättenpäällepanemisesta, kuolleiden ylösnousemuksesta"
"ja iankaikkisesta tuomiosta."
Puhumme näistä kohdista. Nämä ovat opin perusteita.
Ne ovat eräällä tavalla yksinkertaisia ja selkeitä.
Kuitenkaan emme ole niistä aina selvillä.
Meillä on tarve tietää joistakin asioista enemmän.
Tämä on varmasti asian laita.
Puhumme tällä kertaa uskosta Jumalaan.
Sehän kuullostaa yksinkertaiselta. Tässä pätee sama juttu.
Puhumme tietynlaisesta uskosta.
Tämä usko synnyttää elämää, siis tekoja.
Uskomme, että Jumala on olemassa.
Kuitenkaan emme elä sitä todeksi. Tämä usko ei pelasta.
Pelastava usko on uskoa Jumalaan ja Hänen työhönsä puolestamme.
Elämämme suuntautuu uudelleen. Otamme uusia askelia.
Elämämme mukautuu todellisuuteen.
Jopa pahat henget uskovat Jumalan olemassaoloon.
Tämän ei pitäisi olla suuri yllätys.
Sen pitäisi olla itsestäänselvyys.
Pahoja henkiä tuo tieto ei muuta pennin vertaa.
Monet sanovat: "Ok, uskomme Jeesuk- seen historiallisena persoonana."
Mutta he eivät tunne Jeesusta henkilökohtaisena Pelastajanaan.
Sitäkö tarkoitat? -Kyllä.
Ajattelemme, että Hän on olemassa,
antamatta Hänen vaikuttaa elämääm- me. Emme puhu tällaisesta uskosta.
Puhumme uskosta, joka on luja vakuuttuneisuus.
Emme vielä näe sitä, mutta meillä on varmuus.
Elämämme suuntautuu tämän mukaan.
Noudatan elämässäni sitä, mihin uskon.
Ilmaisen elämälläni sen, mihin uskon.
Jos minulla ei ole elämää,
minulla ei ole sellaista uskoa, josta tässä puhumme.
Uskomme täytyy vaikuttaa ja muuttaa elämämme. Siltä emme pääse karkuun.
Usko Jumalaan... Voimmeko uskoa mihin tahansa jumalaan?
Kyllä, mutta me emme tee niin. -Monet sanvovat uskovansa,
mutta eivät puhu uskosta Jeesukseen Kristukseen.
Me uskomme Jeesukseen Kristukseen ja Isään Jumalaan.
Näin määrittelemme tarkemmin uskomme.
Mistä Jumalasta puhumme?
Puhumme Isästä ja Hänen Pojastaan, Jeesuksesta Kristuksesta.
Hän on antanut elämänsä sovittaakseen syntimme.
Puhumme Jumalasta, joka kuoli ja ylösnousi puolestamme.
Ainoastaan Hänen tekonsa seurauksena
elämämme muuttuu täysin.
Tarkoitatko Jeesuksen ristintyötä?
Vai onko ristintyö yksi osa Hänen tekoaan?
Tarkoitan sovitusta. Olimme synti- siä mutta nyt olemme muuttuneeet.
Saimme uuden lähtökohdan elämässämme.
Olemme vanhurskaita. Alusta alkaen kaikki on valmista.
Tämä on hämmästyttävää.
Kaikki on selvää ja valmista.
Meidän ei tarvitse tehdä mitään elämällemme.
Silloin minulla on mahdollisuus tehdä jotain toisten hyväksi.
Olen täysin vapaa. Minulla ei ole mitään esteitä.
Itsekäs elämä on nujerrettu.
Jeesus tuli ja nujersi itsekkään elämän.
Mitä jäi jäljelle? Mitä teemme? Jäljelle jäi epäitsekkyys.
Epäitsekkyys ilmenee eri tavoin.
Jos emme usko Jumalaan ja Hänen tekoonsa, elämme itsellemme.
Kun alamme uskoa tähän, alamme elää epäitsekkäästi.
Ällistyttävää, hämmentävää ja merkillistä!
Alamme panostaa toisiin ihmisiin
ja teemme Jumalan tahdon. Luovutamme elämämme Hänelle.
Voimme sietää monenlaisia asioita, jotta sanoma Hänestä leviäisi.
Sinulta kysytään: "Mitä sinä tuosta hyödyt?"
Vastaus on: "Ei se minua mitään hyödytä vaan Häntä."
Mitä Jeesus tästä hyötyy? -Maailma pelastuu.
Meidän tulee pitää huoli, että kerromme Hänestä.
Kerromme siitä, mitä Hän on tehnyt. Tämä pelastaa maailman.
Hänen tehtävänsä on pelastaa maailma. Me olemme välikkappaleita.
Hän on vapauttanut meidät, jotta voimme olla Hänen käytössään.
Kun kerromme, mitä Hän on tehnyt, ihminen vapautuu.
Herra saa uuden välikappaleen. Näin työ kasvaa.
Onko päätehtävämme kertoa Hänestä? -Kyllä.
Voimme kadottaa tämän ja tehdä kaikkea muuta,
sensijaan, että kertoisimme Hänestä.
Täkein asia on meille vaikein tehdä.
Erityisesti asia on näin, kun ajattelemme itseämme.
Miksi emme todista Jeesuksen kuolemasta
ja ylösnousemuskesta, kun olemme pelastuneet?
Uskova ajattelee, miltä hän vaikuttaa toisten silmissä,
kun hän todistaa. Miten toiset reagoivat häneen?
Mitä mieltä toiset ovat, kun hän tekee näin?
Siksi monet epäröivät todistaa.
Hän yrittää yhä korjailla omaa imagoaan.
Meidät on siis vapautettu tästä? -Siitä olemme vapaita.
Perusta on se, että ymmärrämme olevamme vapaita tästä.
Meidän ei tarvitse ajatella: Miten tämä vaikuttaa kuvaani?
Miten tämä vaikuttaa ihmisten käsitykseen minusta?
Jos nyt alan puhua Jeesuksesta... Minun ei tarvitse ajatella sitä.
Vaikka olisin ulkopuolinen? -Silloinkin.
Tuskin voimme uskoa tätä todeksi.
Kaikkihan hikoilevat pelosta joutua ulkopuoliseksi.
He eivät ole vielä saaneet uskoa Jumalaan.
Uskomme täytyy koko ajan saada ravintoa,
jotta voisimme säilyttää vapautemme.
Muuten pelko ihmisiä tai olo- suhteita kohtaan saa meistä otteen.
Mitä vain tulevaisuus voi kuvitelmissamme tuoda tullessaan.
Silloin lamaannumme. -Tarkoitatko uskoa...
lähtien siitä silmänräpäyksestä, kun alamme uskoa Jumalaan
ja otamme Jeesuksen vastaan Pelastajanamme?
Vai puhutko tästä vähitellen kasvavasta uskosta?
Puhun oikeastaan molemmista.
Ennenkaikkea puhun jatkuvasta tietoisuudesta.
Uskon siihen, mitä Jumala on tehnyt Poikansa kautta.
Sisimmässäni on oltava vakuuttu- neisuus ja varmuus koko ajan.
Näin voin säilyttää vapauteni.
Muuten en ole valmis tekemään sitä, mitä herra tahtoo.
Hän haluaa minun todistavan.
En rohkene, en uskalla eikä minulla ole aikaa siihen.
Jos muistan, että Hän on tehnyt kaiken puolestani,
minun ei tarvitse keskittyä itseeni. Voin tehdä Hänen tahtonsa.
Tiedän, kuka Hän on, enkä pelkää puoliakaan niin paljon kuin ennen.
Tunnemme olomme turvallisiksi ja voimme kertoa Hänestä.
Olemme turvassa, koska Hän on voimallinen ja varjelee meidät.
Tämä ei ole vaarallista. -Ei.
Tämä usko Jumalaan on ehkä outo kohta tekstissä.
Saako se aikaan muutoksen? Kyllä.
Hän on tehnyt täydellisen teon, ja me uskomme siihen.
Pääsemme eroon vanhasta elämästämme.
Ennen kysymys oli aina 'minusta'. Tai 'meistä'.
Me saatamme elää myös yhteisöllisessä itsekkyydessä.
Perheemme voi olla osa yhteisöllistä itsekkyyttä.
"Minä ja minun perheeni." Elän perhettäni varten.
Ajattelen vain omaa kansaani.
Tai omaa 'lakiani'. Mitä tahansa se onkin...
Vahdin yhteisöllistä itsekkyyttä ja taistelen sen puolesta.
Kun saan uskon Jumalaan, huomaan Hänen vapauttaneen minut
itsekkyydestä.
Voin sen sijaan antaa elämäni Hänen käyttöönsä.
Miltä tällainen elämä näyttää?
Hänen tahdostaan tulee mielenkiintoisin asia elämässäni.
Etsin sitä Jumalan tahtoa ja sitä, mikä miellyttää Häntä.
Mitä Hän haluaa minun tekevän?
Miten Hän haluaa minun käyttävän Häneltä saamiani lahjoja?
Miten Hän haluaa minun kirkastavan nimeänsä?
Voin ottaa monia askelia ja tehdä erilaisia valintoja.
Kyse on minun sijaani Hänestä.
Eikö sinun pitäisi ajatella vähän itseäsi?
Ihmiset haluavat pelastaa sinut epäitsekkäästä elämästä.
Sinulle sanotaan: "Ajattele nyt itseäsi ja perhettäsi..."
Mutta ei minun tarvitse.
Tämä on pääjuju.
Hän on ajatellut meitä.
Hän on antanut meille kaiken, mitä tarvitsemme.
Meidän ei tarvitse käyttää siihen voimiamme.
Et varmaan tarkoita, että vähät väliä perheestä...
En tarkoita. Perhe ei kuitenkaan ole numero yksi.
Jumala on ensimmäisellä sijalla? -Kyllä. Hän on tietysti ensin.
Eikö tämä ole riidanaiheena varsinainen kuuma peruna?
Tuleeko perhe vai Jumala ensin...
Usein sanotaan, että perheen pitää olla kunnossa,
jotta voisimme palvella Jumalaa. -On hyvä ettemme käännä pakkaa.
Emme saa ratkaisua kääntämällä arvojärjestystä.
Jos asetamme Jumalan ensisijalle, koko perhe voi palvella Jumalaa.
Jos asetamme perheen ensisijalle, meidän on vaikea palvella Jumalaa.
Meistä tulee varattuja... -Järjestys on väärä.
Kyllä. Järjestys on väärä.
Johtopäätöksenä voimme sanoa, että kun arvojärjestys on oikea,
minä ja minun perheeni palvelemme Jumalaa.
Tämä on raamatullinen malli. Valitsemme palvella Jumalaa.
Me seuraamme siis Jeesusta ettei synny sekavuutta.
Monet uskovat, että valitsemme jonkun jumalien joukosta
ja jokainen valitkoon itse. Mutta me puhumme Jeesuksesta.
Uskomme Häneen Jumalan Poikana ja maailman Pelastajana.
Me seuraamme Häntä.
Perheemme tietää sen ja tulee tietämään sen.
Kyseessä on prosessi.
Kerromme heille valinnastamme, ja he näkevät ketä seuraamme.
Joskus käy niin, että lapset seuraavat Jeesusta
vasta kun vanhemmat ovat menneet Taivaan kotiin.
He saattavat kieltäytyä seuraamasta Jeesusta vanhempien eläessä.
Kun vanhemmat menevät maan päältä kotiin Herran luokse,
lapset päättävät seurata Jeesusta.
Sitähän vanhemmat tekivät.
Jännite lasten ja vanhempien välillä saattoi lukita tilanteen.
Jännitettä ei enää ole. He saavat vapaasti valita seurata Jeesusta.
Tämä on erikoista.
He seuraavat Jeesusta vasta vanhempien mentyä pois.
Onko kyseessä jonkunlainen vaikutusvalta?
Voi rentoutua ja valita itse... -Kyllä. Menemme joskus lukkoon
suhteessa lapsiimme ja vanhempiimme.
Näin tapahtuu myös aviopuolisoiden välillä.
Avioliitossa toinen voi olla pelastunut ja toinen ei.
Tämän pelastumattoman pelastuminen näyttää mahdottomalta.
Joskus pelastunut puoliso saattaa mennä pois ensin.
Hän menee kotiin Herran luo. Ja silloin...
Ei-uskovalle puolisolle voi koittaa toinen aika.
Hän saattaa kokea saaneensa rauhan kulkea myös tätä tietä.
Sitten he vaivihkaa kulkevatkin tuota tietä.
Onko sinulla neuvoja? Pitäisikö rentoutua? Painostammeko liikaa?
Ei meidän tarvitse painostaa. Huo- lehdimme siitä, että he tietävät.
Heidän täytyy tietää, miten pelastutaan.
Rohkaisemme heitä silloin tällöin ottamaan askelia.
Siihen tarvitaan pientä rohkaisua.
Mutta emme koko ajan jauha samaa asiaa.
Silloin he menevät lukkoon. Mutta jos he tietäisivät...
Jos he tietäisivät, mitä tämä on, ja miten usko Jumalaan vapauttaa.
Jos he saavat nähdä, mitä Jeesus merkitsee...
He valitsisivat sen ehdottomasti kerta heitolla.
Emmekö käytäkin tästä sanaa 'peite'? Emme näe kunnolla...
Muistan, etten nähnyt sitä. - Ei sitä näekään.
Silti saimme kuulla yhä uudestaan. Kuulimme eri suunnilta.
Lopullinen tulos oli, että uskomme heräsi.
Usko tulee Sanan kuulemisen kautta.
Uskomme kristittyinä vahvasti julistuksen voimaan.
Jos kukaan ei saarnaa, kuka voisi kuulla ja tulla uskoon?
Puhumme tästä koko ajan. Puhumme uskosta Jumalaan.
Usko Jumalaan on perusta kristinuskon opissa.
Se on yksi todellisia peruskiviä.
Uskomalla otamme vastaan koko pelastustarjouksen,
jonka olemme saaneet. Otamme vastaan saavutetun voiton.
Otamme vastaan uuden elämän kaikki perusedellytykset.
Jätämme vanhan syntisen identiteettimme,
ja myönnämme olevamme vanhurskaita, Jumalan lapsia.
Kaiken tuo saamme uskon kautta.
Jos emme saa kuulla siitä, emme myöskään usko siihen.
Meidän täytyy kuulla Sanaa. -Kyllä, näin on.
Sanaa tulee saarnata jatkuvasti.
Saamme siitä ravintomme.
Pysymme hengissä kuulemalla samaa sanomaa yhä uudestaan.
Yleensä emme väsy kuulemaan, että Kristus on kuollut ja ylösnoussut.
Emme todellakaan väsy siihen.
Muistan, kun kuulin siitä ensimmäistä kertaa.
En ollut kuullut siitä aiemmin, jollen ollut huono kuuntelija.
Ehkä minulle kerrottiin siitä, mutta en siltikään kuullut.
Olin ensimmäistä kertaa kirkossa ja kuulin Jumalan Sanaa saarnattavan.
Olin 35-vuotias, ja Sana meni suoraan sisimpääni.
Mutta... -Suurenmoista.
Tuota päivää en unohda koskaan. Ajattelin Jumalan Sanaa...
Siinä peite katosi. Äkkiä pystyin näkemään.
En osannut kuvailla sitä sanoin. En tiennyt pelastuksesta.
En tiennyt mitään. En tiennyt syntien anteeksi antamuksesta.
Kukaan ei ollut selittänyt mitään. Sanan täytyi olla niin elävä,
että se teki tehtävänsä. -Aivan, aivan.
Sana tunkeutuu suojamuuriemme läpi.
Annamme Jumalan Sanan vaikuttaa ja taistella puolestamme.
Emme taistele lihassa ja riitele ihmisten kanssa.
Annamme Sanan itsensä puhua.
Sanomme vain sen, mitä Sana sanoo.
Samaan aikaan tapahtuu samaa, mistä Sana puhuu.
Liittyykö usko pelastumiseen, kun otamme Hänet vastaan?
Liittyykö usko myös parantumiseen,
rahatalouteen ja eheytymiseen? -Kyllä, koko vaellukseemme.
Uskossa otamme vastaan kaiken tarvitsemamme. Se on jo annettu.
Palvelemme Jumalaa sillä, mitä olemme saaneet.
Tämä kaikki selviää ja toteutuu
ja täyttyy uskon kautta.
Ensin saamme oman osuutemme.
Kun olemme saaneet osuutemme, Hän käyttää sitä
voidaksemme palvella ympärillämme olevia ihmisiä.
Teemme Jumalan tahdon heidän hyväkseen.
Valmistamme tietä evankeliumille, mutta myös asioille,
joista olemme saaneet lupauksia. Mainitsitkin parantumisen.
Se voi koskea vapautumista, rahatalouden eheytymistä
tai ihmissuhteita. Kaiken tämän Jumala on antanut meille.
Voimme julistaa ihmisille, jotta he saisivat ymmärryksen tästä.
Uskomme myös perheemme pelastumiseen...
Kyllä, näin on. -Voimme jättää asian Jumalalle.
Kyllä. Olen havainnut, että Jumalalla on monenlaisia tapoja.
Joskus saamme toimia välikappaleina
johdattaen omaisemme uskoon.
Useimmiten olemme välikappaleina johdattaen uskoon toisten omaisia.
Ne, jotka johdatamme uskoon, ovat usein toisten omaisia.
Rukoilemme, että toiset tulevat vuorostaan,
ja johdattavat meidän omaisemme uskoon.
Siinä välillä on monia muita asioita.
Ne voivat olla esteenä.
Otamme kantaa vain Jeesukseen,
emme siihen, onko kyseessä äiti, isä, veli tai joku muu.
Näin voi sanoa erityisesti murrosiästä.
Vanhempana on lähes mahdotonta puhua murrosikäisen elämään.
Sen sijaan jonkun ulkopuolisen sanoma laskeutuu heti kerralla.
Hänellä aivan toinen sisäänpääsy. -Kyllä, näin on.
Siksi pyydämme usein apua.
Meidän ei ole tarkoitus olla vastaus kaikkeen.
Tarvitsemme toisiamme, ja seurakunnan eri jäseniä.
Voimme palvella toinen toistamme ja auttaa näillä alueilla.
Ajattelepa, mikä on uskon luonne.
Asia tulee hyvin selväksi.
Usko on vakuuttuneisuus ja varmuus.
Se ei ole irrallinen ja leijuva sekamelska.
Tiedämme ehdottoman varmasti, mitä uskomme.
Olemme täysin vakuuttuneita siitä. Tätä on usko.
Tämä on voimallista.
"No, katsotaan nyt ja yritetään uskoa..."
Ei usko ole sellaista. Sana herättää uskon.
Olemme niin vakuuttuneita, että voimme siirtää vuoria.
Mistä on kysymys, kun siirrämme vuoria?
Heitämme siis vuoret mereen.
Vain yksi sana, lausuttu uskossa... Puhu vuorelle.
"Siirry ja heittäydy mereen!" Vuori tottelee.
Meillä ei ollut aavistustakaan, että vuori voi totella.
Ajattelemme, että se on mahdotonta. Puheemme on vain temppu.
Tekeekö usko mahdottomasta mahdollisen?
Kyllä. Usko valmistaa tien.
Meillä on esimerkki koko elämämme ajaksi.
Se seuraa meitä pyhäkoulusta kuolinvuoteellemme.
Kyse on Abrahamista ja hänen uskostaan.
Häntä kutsutaan uskon isäksi. Hän kävi läpi valtavan prosessin.
Lopulta hän tuli pisteeseen, jossa antoi Jumalan olla Jumala.
Hän uskoi Jumalaan ja siihen, mitä Hän sanoi.
Hän ei enää sotkenut ja yrittänyt itse järjestellä asioita.
Kun meillä on tuollainen usko, emme enää välitä,
millaisia olosuhteet ovat. Koemme valtavaa lepoa matkallamme.
Ajattele, ettei enää tarvitse ajatella, miten asiat ovat.
"Tämä on mahdotonta ja toivotonta. Emme selviä tästä."
"Tämä sairaus on tällainen ja päättyy näin."
"Rahatalous näyttää nyt tältä."
"Ongelmat lasten kanssa ulottuvat kattoon saakka."
"Tämä on pahempaa kuin koskaan. Kenen puoleen käännyn?"
Mikään ei onnistu. Tulemme tähän pisteeseen.
Olosuhteilla ei ole enää mitään merkitystä, koska uskon Jumalaan.
Jumala järjestää asian. Abraham näki olosuhteet.
Abraham ei menettänyt uskoaan niiden vuoksi.
Se oli vuosien pituinen prosessi. -Kyllä, todella pitkä prosessi.
Se lohduttaa meitä. -Kyllä. Ei tarvitse antaa periksi,
vaikka ajoittain asiat voiva olla hullunlailla.
Emme ole vielä maalissa. Lopulta Herran Sana toteutuu.
Kunhan pysymme lujina uskossa. -Kiitos Jeesus.
Me olemme jo ohjelmamme lopussa.
Aika meni nopeasti. Lopuksi voimme antaa mahdollisuuden
katsojille, jotka eivät ole ottaneet vastaan Jeesusta.
He voivat saada ensikokemuksen uskosta.
Sitten he voivat kasvaa uskossa. -Kyllä, ehdottomasti.
Voimme rukoilla yhdessä pelastusrukouksen.
Haluan sanoa jotain, jos et ole vielä ottanut tätä askelta.
Tämä on valinta. Saat halun tehdä tämän valinnan.
Valitsemme sen, että meistä tulee kristittyjä.
Kun teet tämän valinnan, rukoile ja sano Jeesukselle näin:
"Tule asumaan sydämeeni." Voit sanoa 'amenesi' tähän rukoukseen.
Nyt rukoilemme, ja sinä saat osallistua siihen.
"Jeesus, rukoilen, että tulet sydämeeni asumaan."
"Pelasta minut. Synnytä minut uudesti ja tee minusta lapsesi."
"Otan Sinut vastaan uskossa."
"Valitsen seurata Sinua koko elämäni ajan."
"Otan vastaan anteeksiannon syn- neistäni ja veresi puhdistuksen,"
"jotta elämäni voi kirkastaa Sinua. Jeesuksen nimessä, amen."
Kiitos, Jeesus. Kiitos, Gunnar.
Jatkamme kristinuskon perusteista tulevissa jaksoissa.
Jos haluat ottaa meihin yhteyttä, se käy helposti.
Käy kotisivuillamme: www.arken.org. (Klikkaa Suomen lippua.)
Näet sieltä tulevia konferensseja, kokouksia ja paljon muuta.
Voit lähettää myös sähköpostia: info@arken.org
Voit myös soittaa.
Näemme pian uuden keskusteluohjelman tiimoilta.
Näkemisiin.
Käännös: Niina Paso
ARKENIN YHTEYSTIEDOT SUOMESSA: p. 045 113 6000 sähköposti: helsinki@arken.org
KOKOUKSIA ARKENIN HELSINGIN TOIMIPISTEESSÄ sunnuntaisin klo 10.30 Paikka: Vellamon kerhotilat, Selkämerenk. 10 TERVETULOA!