o
ARKEN Kristinuskon perusteet, osa 3/8
Tervetuloa Arkeniin.
Keskustelemme pastori Gunnar Berglingin kanssa.
Olemme käsitelleet kristinuskon perusteita kahden jakson verran.
Kyllä. -Jatkamme tänään aiheesta.
Kertauksen vuoksi: mikä oli raamatunpaikkamme?
Aloitimme Heprealaiskirjeen luvusta 5.
Aloitimme jakeesta 11 eteenpäin.
Tänään luemme seuraavan kohdan.
Hepr. 7:1.
Otamme kaksi ensimmäistä jaetta.
Puhuimme jonkun verran kypsyydestä...
Puhuimme siitä, miten harjoitamme mieltämme
erottamaan hyvän ja pahan.
Näin voimme tehdä oikeita valintoja ja ottaa oikeita askelia.
Tarvitsemme harjoitusta. -Aivan. Mielestäni se on hienoa.
Kerroit, että meidän täytyy harjoitella.
Emme ole valmiita eikä ole vaarallista epäonnistua.
Näin me kasvamme ja kypsymme. -Tosiaan.
Luimme Heprealaiskirjeestä 5:13.
"Jokainen, jota ruokitaan maidolla, on pikkulapsi,"
"eikä kykene ottamaan vastaan opetusta vanhurskaudesta."
Ennenkuin todella teet jotain,
sinulla on tarve ottaa vastaan koko ajan.
Silloin et ole vielä kypsä ottamaan vastaan tätä opetusta.
Vanhurskaus merkitsee tätä.
Kaikki, mikä koskee sinua,
on jo täytetty.
Tällainen ihminen on vapaa. Hän ei aherra itsensä puolesta,
hän antautuu Herran käyttöön.
Itseensä keskittynyt ihminen esittää tekosyitä.
Omien asioiden ja pelastuksen parissa ahkerointi vie ajan.
Työstän omaa pyhitystäni, koska ilman sitä en pääse Taivaaseen.
Minulla on valtavasti erilaisia käsityksiä.
Mutta kun Jeesus on tehnyt kaiken tarvittavan puolestani...
Puhuit myös vianetsinnästä. Kerro siitä lyhyesti.
Menemme usein vikaan vianetsinnässä.
Etsimme vikaa itsestämme.
Vika ei ole minussa, kun opettelen asioita.
Minähän harjoittelen enkä ole saavuttanut päämäärääni.
Minä olen matkalla.
Tämä on sallittua.
En ole kerralla täydellinen ja valmis.
En ole valmis vähän ajan päästäkään enkä koko elinaikanani.
Otan haltuuni maatani. -Aivan niin.
Hepr. 6:1. Siellä sanotaan näin.
"Älkäämme enää viipykö Kristuksen opin alkeissa,"
"vaan edetkäämme täyteen tietoon."
"Emme laske taas perustusta paran- nuksentekoon kuolleista teoista,"
"uskosta Jumalaan, puhdistusmenois- ta ja kätten päällepanemisesta,"
"kuolleiden ylösnousemuksesta ja iankaikkisesta tuomiosta."
Näitä luettelemiani asoita
pidettiin kristinuskon opin perusteina.
Meiltä odotetaan, että jätämme ne pikkuhiljaa taaksemme.
Me olemme siis jo läpäisseet testin näissä asoissa.
Olemme harjoitelleet käytännössä ja päässeet niistä jyvälle.
Ne toimivat elämässämme.
Kun tämä on selvää, jatkamme kohti täyteyttä.
Pitääkö meidän keskittyä siihen pelastuttuamme?
Kyllä. Pelastuttuamme meidän täytyy niellä Jumalan rakkaus.
Tämä on homman nimi.
Sitten tulemme kysymykseen, mitä Herra on tehnyt.
Mitkä tekijät vaikuttavat siihen,
että meistä tulee osallisia siitä, mitä Hän antaa?
Päästyämme tähän pisteeseen
seuraava askel on ulospäin.
Tämä tie johtaa täydellisyyteen.
Tämä on pyhityselämää, jossa elämämme heijastaa Jeesusta.
Pääsemme tähän kunhan olemme laittaneet perustan.
Perusteet ovat hämmästyttäviä.
Ajattelemme: "Hyvänen aika! Minulla ei ole perusteita tässä..."
Olemme aika ällistyneitä.
Meidän tarvitsee käydä läpi perusteet ja tunnistaa ne.
Ehkä saamme muistutuksen,
että tämän vuoksi tietyt asiat eivät toimi kunnolla.
En ole vielä saanut perustaa tähän.
Teen vianetsinnän, kun asiat menevät pieleen.
Jos perusteet elämässäni eivät ole kunnossa, syytän itseäni.
Tai syytän toisia. Jos asiat ovat riittävän huonosti, syytän Jumalaa.
Siinä täytyy ehkä peruuttaa ja tarkastella asioita uudestaan.
Aivan. Peruutamme ja pidämme huolen, että saamme perustan.
Voimme elää epäitsekästä elämää.
Pyhityksessä on kyse epäitsekkäästä elämästä.
Ennenkuin uskaltaudumme siihen, meidän täytyy olla varmoja,
että joku pitää meistä huolen. Herra on jo tehnyt sen.
Tämän täytyy löytää paikkansa.
Rakastamme, koska Hän on ensin rakastanut meitä.
Silloin rohkenemme ottaa nämä askeleet.
Voimme unohtaa itsemme.
Se on seikkailu.
Tämä on aika...
Tämä tuntuu silti sekavalta.
Tässä on monia sanoja. -Kyllä.
Voisit pysähtyä selittämään jokaisen sanan merkityksen.
Tämä ensimmäinen lause...
"Emme laske taas perustusta paran- nuksentekoon kuolleista teoista"
"ja uskosta Jumalaan." Haluaisin tähän selvityksen.
Mitä tämä tarkoittaa? -Ennenkuin pääsemme tähän,
jätämme taaksemme
kristinuskon alkeet ja etenemme täydellisyydessä.
Jostain meidän on oltava yhtä mieltä.
Kristityn päämäärä ei ole vajavaisuus vaan täydellisyys.
Kuullostaa kamalalta. Voiko ihmisestä tulla täydellistä?
Kyllä. Me emme saa kehuskella moisella.
On rumaa olla hyvä.
On rumaa olla taitava ja selviytyä asioista.
On rumaa selviytyä tilanteista.
On ok, että epäonnistumme emmekä selviydy.
Voimme sanoa olevamme epätäy- dellisiä emmekä selviydy mistään.
Sanotaan: "En osaa mitään." -Sitä pidetään lähes hienona.
Tämä johtuu kasvatuksestamme.
Moitimme itseämme ennemmin kuin kehumme.
Onko tämä eräs tapa suojautua? -Kyllä, tyypillinen tapa.
Haluamme kuulla kehuja, kun moitimme itseämme.
Se on ehkä naamioitu kysymys? -Tosiaan.
Jätämme taaksemme kristinuskon opin alkeet.
Nämä asiat käsittelemme ensin.
Jätämme alkeet taaksemme.
Näin voimme oppia elämään todeksi
täydellisyyttä.
Täydellisyyden perusta on epäitsekkyys.
Oikeastaan siis rakkaus.
En saa olla itsekeskeinen.
Teen Jeesuksen tahdon.
Ajattelin sanaa 'päämäärä'.
Eikö täydellisyys ole samalla perusta ja päämäärä?
Perusteet luovat mahdollisuudet elää epäitsekästä elämää.
Jos en ole omaksunut perusteita, en uskalla olla epäitsekäs.
Minun täytyy vahtia omia asioitani.
Jos perusteet ovat laskeutuneet, vapaudun palvelemaan.
Puhuimme tästä aiemmin. En voi käsittää vanhurskautta
yhdellä kertaa, koska kuvittelen sen riippuvan minusta.
En halua syyttää itseäni mutta syyllinen täytyy löytää.
Jos asiat eivät sujuneet niinkuin halusin, voin syyttää toisia.
Tämä on umpikuja. -Viallinen vianetsintä.
Milloin me jätämme tietyt asiat taaksemme?
Tarvitsemme näitä tekijöitä...
Olet kuullut ja omaksunut tämän.
Tämä on läpäissyt elämäsi ja olet saanut uskon siihen.
Sinulle tämä on todellisuutta.
Silloin se on yksi elämäsi peruskivistä.
Jatkat näin. Otat seuraavan kiven ja asetat sen paikalleen.
Sitten sinulla on perusta epäitsekkääseen elämään.
Tietenkin harjoittelemme jatkuvasti epäitsekkyyttä,
mutta meillä täytyy olla perusta. Jos sitä ei ole,
yrityksemme elää epäitsekkäästi epäonnistuvat surkeasti.
Me palaamme jatkuvasti itsekkyyteen.
Jos teemme hyviä tekoja...
Kaikki näkevät hyvän teon. Mielestäni se on hyvä teko.
Koko yleisöosasto näki tämän hyvän teon.
Kaikki näyttää tosi hienolta.
Herää vain kysymys, mikä oli kätketty kunnianhimo?
Teko voi näyttää anteliaalta, mutta kaiken taustalla...
vaikutin oli itsekkyys. -Näin on.
Toimiessamme näin sanomme:
"Yksikään teoistani ei ole ok."
Miksi on näin?
Kun alan päästä jyvälle epäitsekkäästä elämästä,
se kuuluu niihin asioihin, joita tuskin huomaan.
Tämä kuuluu epäitsekkyyden luonteeseen.
Olen joskus miettinyt tätä lukiessani Vuorisaarnaa.
Älä anna vasemman kätesi tietää, mitä oikea tekee.
Yrittäessäni tehdä hyviä tekoja,
se ei onnistu! -Ei.
Kun olen itse muuttunut, en enää yritä.
En edes huomaa muuttuneeni sellaiseksi.
En ole enää huomion keskipiste.
Keskityn toisiin ja Herraan.
En huomannut itse, mitä tapahtui.
Asiat lähtivät liikkeelle. -Olisit ihmeissäsi,
jos joku tulisi kertomaan teostasi. "Mikä teko?"
Tiedämme, että lampaat ja vuohet seisovat valtaistuimen edessä.
Sinä menettelit näin minua kohtaan...
He sanovat: "En minä muista tuollaista."
"Ei. Milloin tuo tapahtui?"
Ensin otettiin esille väärä toiminta.
Ei tehty niinkuin olisi kuulunut tehdä Herraa kohtaan.
He eivät nähneet Herraa tai Hänen jälkiään missään.
Toinen jaosto sai kehuja.
He olivat tehneet epäitsekkäistä tekoja.
He ajattelevat näin:
"Emme mekään käsittäneet, että teimme sen Sinulle."
Teko oli seurausta siitä, keitä he olivat.
He elivät epäitsekästä elämää.
He eivät laskeneet, kuinka monta hyvää tekoa he tekivät päivittäin.
Se ei ole kiinnostavaa.
Se ei ole pääasia. Pääasiamme on Herra.
Jumalan palveleminen on etuoikeus.
Emmekö voi harjoitella tätä?
Eilen tai toissapäivänä seurakunnassa oli harjoitus.
Se tapahtui raamattukoulun Identity-nuorisolinjalla.
He palvelivat saamatta siitä kehuja.
Se oli ainakin tarkoitus. Voimmeko harjoitella tätä?
Ennenkuin tämä on meille luonteenomaista.
Voimmeko harjoitella ettemme ajattele itseämme?
Kyllä, tätä voimme harjoitella.
Voimme tarttua tilanteisiin.
Tilanne valtaa meidät. -Tempaudumme mukaan.
Näin tapahtuu. Ajattelin, että nyt harjoittelen.
Kun tartuin tilanteeseen, unohdin, että harjoittelen.
Unohdin, ja tilanne tempasi mukaansa.
Näin tapahtuu usein ulkomailla.
Kehitysmaiden olot koskettavat meitä.
Voimme antautua niin palavasti asialle,
että unohdamme itse olevamme tärkeitä. Ajattelemme heitä.
Tämä on meille hyväksi.
Tällä tavalla me voimme myös harjoitella.
Toivomme pääsevämme täyteen kypsyyteen.
Täydellisyyden sijaan mielestäni olisi parempi
käyttää sanaa epäitsekkyys.
Ovatko nämä sanat synonyymejä? Selittääkö se täydellisyyden?
Täydellisyys on olla Herran kaltainen.
Meidän tulee olla Hänen kaltaisiaan.
Saavuttaaksemme päämäärämme maan päällä,
meidän täytyy olla kuin Hän ja tehdä samoja tekoja kuin Hän.
Hän vaikuttaa ajatuksiimme, asenteisiimme ja valintoihimme.
Olemme yhtä Hänen tahtonsa kanssa.
Tämä on epäitsekkyyden huippu.
Nämä kaksi asiaa ovat hyvin lähekkäin.
Voimme sanoa, että olemme saavuttamattomia kritiikille.
Olemme silloin täydellisiä.
Elämme mieluusti sillä tavalla,
ettei elämäämme voida kritisoida.
Ettei meitä kritisoida itsekkyydestä.
Lapsilla on monesti ajatuksensa siitä,
miten tehdä jaloja tekoja.
Ehkä kaikki lapset eivät ajattele sitä. Minä ajattelin paljon.
Halusin olla jalo ja epäitsekäs.
Sain kuulla niin paljon rakentavia, jännittäviä
ja suurenmoisia tarinoita lähetyskentältä.
Lapset tekivät suuria, epäitsekkäitä tekoja.
Mietin, miten pystyisin siihen. Yritin kaikkea mahdollista.
Yritin aina jakaa omastani.
Periaatteeni oli aina jakaa omastani.
Omastani jakaminen meni yksityiskohtaiseksi.
Halusin jakaa kaiken, mitä sain, sisarusteni kanssa.
Kylläpä oli vaikeaa, kun sain yhden ainoan polka-karkin!
Tietenkin piti jakaa se. Meitä sisaruksia oli kolme.
Kahden kanssa olisi ollut helpompaa, mutta kolme...
Yritin veistellä polka-karkista kolme yhtä suurta hyppystä.
Tämä oli unelmani... -Puhumattakaan jaloudesta!
Halusin ehdottomasti tehdä sen. Lopulta karkki oli jauhona.
Kokosin kaikki muruset pieniin kasoihin.
Vertailimme niitä toisiinsa, ja jokainen sai ottaa haluamansa.
Miten vanha olit? -En viittä vuotta vanhempi.
Siinä paikkeilla. -Tuo on epätavallista.
Tämä kuului kasvatukseeni... -Sinulla oli ihana lapsuus.
Usealla eri tavalla. -Kyllä, näin oli.
Minut kasvatettiin tämän tyyppiseen ihanteeseen.
Halusin olla sellainen.
Mutta halu olla suurenmoinen ei sekään aina riittänyt.
Se oli kuitenkin hyvä alku.
Mihin jäimme? -Puhuimme täydellisyydestä.
Paneudumme tähän.
Otamme askelia, jotka antavat perustan
tälle epäitsekkäälle elämälle.
Teemme parannuksen kuolleista teoista.
Voimme puhua hieman siitä.
Mitä kuolleet teot ovat?
Kuolleet teot...
Kuolema merkitsee eroa jostakin.
Kuolleet teot on tehty erossa Jumalasta.
Voisimme sanoa myös, että ne ovat itsekkäitä tekoja.
Voitko kertoa esimerkin? -Niin...
Kuolleilla teoilla yritän ansaita sen,
minkä Hän on antanut minulle lahjaksi.
Yritän ansaita hyväksynnän
ja olla rakkaudellinen, jotta Hän rakastaisi minua.
Tekojeni perusteella odotan Hänen anteeksiantoaan.
Nämä ovat kuolleita tekoja.
Ne erottavat minut Jumalasta
sensijaan, että pääsisin lähemmäs. -Saammeko omaa voittoa?
Kyllä. Kyse on Jeesuksen yltäkylläisestä elämästä.
Minun ei tarvitse ratkaista ongelmaa. Hän on jo tehnyt sen.
Kun huomaan puutteita itsessäni,
minun ei tarvitse itse ratkaista sitä. Saan anteeksiannon
ja uusia mahdollisuuksia oppia, minkä tien valitsen.
Ansaitsenko omilla teoillani sel- laista, mikä on mahdoton ansaita?
Nämä teot ovat kuolleita, lain tekoja.
Yritämme tehdä hyviä tekoja toisten hyväksi.
Kyllä. Ihmiset kyllä ilahtuvat.
Voi käydä niin... Jos kyseessä on suorittaminen
ja lainomaisuus, se on hyödytöntä minulle.
Voiko vaikuttimemme olla, että saamme vastalahjan?
Laitamme tekoomme hintalapun.
Haluamme jotain vastineeksi Jumalalta,
koska olimme niin jaloja. Haluamme vastineen myös ihmisiltä.
Olemme tukeneet ihmisiä. Jos minä tuen sinua,
tottahan voit tukea minuakin.
Mielestämme teimme liikaa. -Kuolleet teot ovat siis
tekoja, jotka on tehty erossa Jumalasta.
Jumalan silmissä ne ovat arvottomia.
Niitä ei ole tehty rakkaudessa.
Teot on tehty laskelmoiden. -Väärä motivaatio?
Kyllä.
Herran rakkauden täytyy saada muuttaa meidän elämämme.
Lakkaamme ajattelemasta pelkästään itseämme.
Alamme tehdä asioita odottamatta mitään vastineeksi.
Joskus ajattelemme: "Ei tuo onnistu koskaan."
En pääse askelta pidemmälle, jos ajattelen näin.
Kun Herra saa vallata huomioni, onnistun.
Silloin se onnistuu. -Melkein huomaamamatta.
Aivan. Tempaudumme luontevasti mukaan.
Herra ei halua meidän tuhlaavan aikaamme kuolleisiin tekoihin.
Me käännymme pois niistä. Joskus ne ovat puhdasta pahuutta,
koska ne ovat niin itsekkäitä.
Parannuskenteko ei ole sama asia kuin pelastuminen.
Parannuksenteko merkitsee mielen muutosta.
Muutamme tapaamme katsoa asiaa.
Läpivalaisemme omat tekomme.
Nuo teot johtava pois Jumalan luota ja vievät umpikujaan.
Ne eivät miellytä Herraa.
Kun ymmärrämme tämän, valitsemme toisen tien.
Sen, joka miellyttää Herraa. -Onko tämä mielen uudistumista?
Onko tämä sama asia? -Uudistuminen on prosessi.
Mutta mielen muutos koskee tiettyä hetkeä.
Vaihdamme suuntaa? -Juuri niin.
Näemme asian uudessa valossa.
Kun vietän aikaani Jumalan kanssa, saan valon sisimpääni.
Tämä tulee raamatun Sanan ja Sanan julistuksen kautta.
Herran Hengen avulla asiat selkenevät.
Ymmärrän, mitä eri asiat ovat.
Pikkuhiljaa, harjoituksen kautta,
aistini alkavat erottaa hyvän ja pahan. Äkkiä ymmärrän,
ettei tämä miellytä Jumalaa.
Sen sijaan tuo on se tie, jota Hän haluaa minun kulkevan.
Mielenmuutoksessa ei ole kyseessä mielipiteeni.
"Tuohan olisi hienoa..." Minä todella teen sen.
Mieleni muuttuu siinä määrin, että todella teen sen.
En vain ajattele: "Tuo minun olisi pitänyt tehdä!"
"Valitsin tuon tien ja olen kaikista surkein tapaus."
Itken krokotiilin kyyneleitä oman kurjuuteni vuoksi.
Minun syntini, epäonnistumiseni, toivottomuuteni...
Häpeän kuin koira.
Näillä asioilla ei ole mitään merkitystä,
jollen muuta mieltäni.
Voin katua.
Voin pitää itseäni kiusankappaleena ja hankalana.
Sillä ei ole merkitystä. Voin itkeä krokotiilin kyyneleitä.
En ole koskaan kokenut häpe- ällisempää. Se ei muuta mitään.
Vasta kun mieleni uudistuu, voin toimia eri tavalla.
Monet katuvat mutta eivät koskaan muutu.
Todellista mielenmuutosta, parannusta, ei ole siis tapahtunut.
Ei. He ovat vain häpeissään siitä, että he paljastuivat.
Paljastuminen hävettää... -Kyllä. He säälivät itseään.
Asia on paljastunut. Keitos, jota itketään, on sekava...
Osaksi säälitellään itseään, osaksi kadutaan karvaasti.
Tilanne on kerrassaan surkea.
Puhumme kääntymisestä ja mielen uudistumisesta.
Mitä silloin on tapahtunut? Mikä ero siinä on?
Silloin olet huomannut eron oikean ja väärän välillä.
Sinä osaat valita. -Saamme ymmärryksen?
Kyllä. Näet mistä on kyse. Sitten sinä valitset
ja voit tehdä sen, mikä on oikein.
Muuten jatkamme itsemme säälittelyä ja valitusta.
Kaikki on surkuteltavaa... -Kyllä, näin voi käydä.
Yritämme ratkaista asian antamalla toiselle kukkia tai suklaata.
Haluamme pyyhkiä pois tapahtuneen. -Kyllä.
Sen jälkeen kaiken pitäisi mielestämme olla ok.
Osoitamme vain yleisluontoista katumusta.
Tämä katumus on pinnallista. -Se ehkä alkaa kyynelin.
Jos siitä edetään muutokseen, se on hyvä.
Vai hyppäämmekö itkujen yli? -Ei meidän tarvitse aina itkeä.
Emme tarvitse säälittelyä. Tarvitsemme ilmestystä.
Näen tien, jota minun tulisi kulkea ja myös kuljen sitä.
Nyt on aika päättää tähän.
Olemme päässeet vasta alkuun kolmannessa jaksossamme.
Etenemme hitaasti mutta varmasti kristinuskon perusteissa.
Hienoa. Kiitos sinulle ja kaikille katsojille.
Näemme seuraavassa jaksossamme. Siihen asti näkemiin.
Käännös: Niina Paso
Arkenin yhteystiedot Suomessa: p. 045 113 6000 sähköposti: helsinki@arken.org www.arken.org (klikkaamalla suomenlipusta saat tietoja suomeksi)
KOKOUKSIA HELSINGIN TOIMIPISTEESSÄ Paikka: Vellamon kerhotilat, Selkämerenk. 10 Aika: Sunnuntaisin klo 10.30. TERVETULOA!