o
ARKEN Kristinuskon perusteet, osa 1/8
Tervetuloa Arkenin ohjelmaan.
Keskustelemme tänään pastorimme Gunnar Berglingin kanssa.
Tervetuloa. -Kiitos.
Tänään puhumme kristinuskon perusteista.
Ovatko kristinuskon perusteet opillinen kysymys?
Sitä se on, tavalla tai toisella.
Tämä tekee ihmisien elämästä vakaamman.
Monet valittavat, että elämä menee ylösalaisin ja sinne tänne.
He elävät sielunsa ohjaamina.
Meidän tulisi elää Hengen ohjauksessa ja Jumalan Sanasta.
Tulee helposti näitä huippuja ja notkoja.
Ei ole tätä toivottua vakautta.
Mehän haluamme olla kypsiä ja lujia kristittyjä.
Se ei ole niin helppoa alusta alkaen.
Me opimme. Meidän täytyy saada tietoa ettemme erehdy.
Jos tapahtuu jotain, miten etsimme vian?
Onko se samanlaista kuin kävelemään oppiminen?
Kyllä. Täytyy aloittaa ja opetella. Lopulta opimme!
Mietimme, mitä voimme tehdä ettei se tapahtuisi uudestaan.
Emme halua langeta ja tuntea epäonnistumista.
Keräämme helposti itsellemme epäonnistumisia.
Emme muista menestystä, vahvuuk- siamme ja kokemuksiamme.
Mitä tarkoitit vian etsinnällä tässä yhteydessä?
Sanomme silloin, että vika oli minussa.
"Tämä ei onnistunut. Tämä ei toimi. Olen toivoton."
"En koskaan selviä tästä."
Tämä on todella huonoa vian etsintää.
Teemme väärän johtopäätöksen.
Kyllä. Emme löydä sitä oikeaa keinoa,
joka auttaa meitä tulevaisuudessa. Sen sijaan vaikeutamme sitä.
Käytämme aikaa itsemme syyttämiseen vaikka me harjoittelemme.
Emme voita paljoa syytöksillä, kun vasta harjoittelemme.
Harjoittelemme saavuttaaksemme maalin.
Maalin saavutamme harjoiteltuamme ensin runsaasti.
Harjoitteluun sisältyy, ettemme selviä kaikista asioista
heti ensimmäisellä kerralla. -Tarvitsemme siis enemmän armoa?
Saamme epäonnistua... -Saamme armoa itseämme kohtaan.
Kuuntelen parhaillani...
Kuuntelen puhekirjaa temppeliritari Arnista.
Kuuntelen yhtä näistä kirjoista.
Siinä puhutaan paljon siitä, miten opetellaan temppeliritariksi.
Miten voi tulla niin taitavaksi?
Vastaus on yksinkertainen: Harjoittele paljon.
Ei ole muuta tietä. Me opimme harjoittelemalla.
Tämä pätee myös uskovan elämään. Meillä on tämä käsitys,
että kaikki ikäänkuin putoaa taivaasta.
Äkkiä olet tosi hyvä kaikessa, sel- viät kaikesta ja ymmärrät kaiken...
Näin ei ole asian laita. -Me ehkä sekoitamme asiat.
Kaikki on täytetty ja täydellistä Jumalan puolelta.
Sekoitamme asiat. -Aivan.
Jos kaikki olisi oikein, ja minä olisin ok,
niin kaikki toimisi nyt. Näin ei tapahdu.
Minä saan oppia. Alussa olen todella sylilapsi.
Teksti, jota käytämme Heprealais- kirjeestä, puhuu juuri tästä.
Siirrymme epäkypsyydestä kypsyyteen.
Me harjoittelemme ja opimme tiettyjä asioita.
Opimme pikkuhiljaa näkemään puutteet.
Puute on ehkä se, että minun täytyy oppia lisää.
Ehkä minun tarvitsee sisäistää enemmän totuutta.
Silloin elämästä tulee vakaata.
Meillä on taipumus syyttää itseämme,
kun puutteemme ja epäonnistumisemme tulevat esiin.
Taipumusta tulee karsia pois niin paljon kuin mahdollista.
Voimme sanoa: "En ole vielä valmis. Jatkan siis."
"Tämä ei onnistunut vielä, mutta minä jatkan."
En kaiva maata omien jalkojeni alta hylkäämällä itseni.
Tuo vaikuttaa hyvin tavalliselta virheeltä. Tunnistan itseni.
Uskon monien tunnistavan itsensä. Uskomme, että näin se tapahtuu.
On helpottavaa ja lohduttavaa tietää, että on olemassa tie.
Ajattelen opetusta yleisesti,
esimerkiksi sunnuntain jumalanpalveluksessa.
Opetus on aina samaa. Muuttaako Jumala sitä jotenkin
matkalla antajalta vastaan- ottajalle?
Tarvitsemme erilaista ravintoa riippuen, missä vaiheessa olemme.
Kyllä. Tätä asiaa on ratkottu eri tavoin eri aikoina.
Toisinaan saarna on ollut jaettu.
Nyt puhun sinulle, joka olet tässä tilanteessa...
Sitten otamme kolmannen, neljännen ja viidennen kategorian.
Opetus yritetään jakaa niin, että annetaan erilaista ravintoa
eri vaiheissa oleville.
Siinä on tietenkin voimavaransa.
Jos selviämme siitä, on se hyvä asia.
Omalla kohdallani on eri tavalla.
En ajattele tuolla tavalla.
Luotan, että Pyhä Henki ohjaa julistusta.
Luotan, että ihmiset saavat tarvitsemansa.
Pyhä Henki antaa sanoman.
Voin jakaa ihmisille Sanaa tietämättä heidän tarpeistaan.
Et siis ajattele, mihin sinun täytyy suunnata sanasi?
Tietenkin teen sitä joskus.
Sitä tapahtuu harvoin.
Yleensä tarjoilen sitä, mitä saan sydämelleni siinä hetkessä.
Meidän piti katsoa raamatunpaikka. Mikä kohta?
Hepralaiskirjeen 5. luku.
Siellä puhutaan hieman Melkisedekistä.
Hepr. 5:12.
"Jo aikoja sitten teistä olisi pitänyt tulla toisten opettajia,
mutta sen sijaan te olette itse jälleen opin tarpeessa:
Jonkun olisi opetettava teille Jumalan Sanan alkeet.
Te tarvitsette taas maitoa, ette kestä vahvaa ruokaa.
Jokainen, jota vielä ruokitaan maidolla on pikkulapsi,
eikä kykene ottamaan vastaan opetusta vanhurskaudesta.
Vahva ruoka on tarkoitettu aikuisille.
He ovat totuttaneet aistinsa siihen ja harjaannuttaneet ne
erottamaan hyvän ja pahan."
Tämä on asian ydin.
Me tarvitsemme harjoitusta.
Tämän harjoituksen kautta opimme
erottamaan hyvän ja pahan.
Meidän täytyy ymmärtää, mikä on Jumalan tie
ja mikä on paholaisen tie.
Erotamme, mikä on hengellistä ja kristillistä,
ja mikä on maailmallista ja maallista.
Meidän täytyy valita tiemme
tilanteissa, joissa kohtaamme valintoja.
Tätä meidän täytyy harjoitella.
Minkä tien valitsen? Mihin eri valinnat johtavat?
Sitä en tiedä heti alusta alkaen.
Minä opin samalla, kun otan askeleita.
Etsin niin paljon selkeyttä kuin mahdollista.
Otan askeleen kypsyyteni ja ymmärrykseni perusteella.
Joskus huomaan, että nyt tein virhearvion.
Olemme kuin lapsi, joka polttaa sormensa sähköhellalla.
Aivan. Opimme yrityksen ja erehdyksen kautta.
Opimme kokeilemalla. Tuo ei toiminut, tuo onnistui.
Asia on näin.
Samalla opettelen kuuntelemaan
kuullakseni Herran äänen tietääk- seni, mihin suuntaan menen.
Minun täytyy harjoittaa sisäistä kykyäni kuulla.
Alussa minulla on sitä vähän tai ei ollenkaan.
Kuuntelen kuuntelemasta päästyäni enkä kuule mitään.
Harjoittelemme eri tavoin. Harjoitan sitä kolehtipuheissa.
Yritän saada ihmiset kuulemaan, mitä Herra haluaa heidän antavan.
Ei ole varmaa, että ihmiset haluavat kuulla sellaista.
He vastustavat sitä eivätkä opi tuossa tilanteessa.
Jos he valitsisivat luottaa Herraan,
he uskaltaisivat kuunnella, mitä Hän sanoo.
Silloin he alkavat tunnistaa Hänen äänensä.
Kun tunnemme Hänen äänensä, teemme vähemmän virheitä.
Yksinkertaista. Emme arvaile, oliko se Hänen äänensä,
olinko se minä itse vai minun vatsani, joka murisee.
Mitä ikinä se voikin olla.
Aina kun harjoittelen ja kuulen Herran äänen,
tunnen oloni turvallisemmaksi ja suhteeni Häneen kypsyy.
Kuulen Hänen äänensä ja teen sen, mitä Hän sanoo.
Ensimmäinen kohta oli kokeilemalla oppiminen.
Kuuntelemme ja kokeilemme sitä, mitä kuulemme.
Tällainen minun olisi kuulunut olla.
Teistä olisi pitänyt jo tulla toisten opettajia,
mutta jonkun olisi opetettava teille jälleen uskon alkeet.
Tätä tapahtuu silloin tällöin.
Olemme jollain tavalla ottaneet takapakkia.
Emme valitse sitä.
Emme ole tietoisia siitä. Teemme eri asioita,
tai jätämme niitä tekemättä. Saatamme ottaa takapakkia.
Se maa tai alue, jonka olemme ottaneet haltuumme
hengellisessä vaelluksessamme menetetään.
Olemme jälkijunassa ja saamme ottaa alueen uudestaan haltuumme.
Silloin täytyy kuulla opetusta uudestaan.
Kyse ei ole vain maan valloittami- sesta vaan myös säilyttämisestä.
Ensimmäinen askel ei ole ottamisen arvoinen,
jos en opi säilyttämään aluettani. Huomaan sen nopeasti,
kun olen laahannut edestakaisin.
Ehkä olisi hyvä ottaa selville, miten säilytän alueeni?
On turhauttavaa menettää jotain ja ottaa se takaisin...
Alamme jälleen ajatella tätä.
"En koskaan selviä tästä."
Sillä tavalla teemme itsellemme hallaa ajatellen maalia
voidaksemme selviytyä sinne asti. -Koskien vian etsintää,
sanoit, että löydämme tavallisesti vian itsestämme.
Eikö ole yleisempää syyttää toisia ja paeta vastuutaan?
Sama juttu. -Yhtä hölmöä.
Molemmat ovat vääriä tapoja suhtautua asiaan.
Sen sijaan meidän tulisi sanoa: "Herra, opeta minua enemmän."
Emme menetä mitään vaikka meidän täytyy oppia lisää.
Voin tiedottaa kaikille, että tämä koskee koko elämäämme.
Meidän täytyy oppia lisää. Se ei ole murehtimisen aihe.
Itsemme vihaaminen ei auta meitä tuossa tilanteessa.
Näissä kantimissa me olemme.
Teen huomion, että minun tarvitsee oppia lisää.
Tämä voi inspiroida minua kuuntelemaan sellaista henkilöä,
joka tietää jotain tästä alueesta.
Voin tutkia ja rukoilla tätä.
Voin kuunnella, mitä Pyhä Henki sanoo ja mitä tietä kuljen.
Kun kuulen opetusta tästä, pääsen eteenpäin.
Alku voi tuntua yksinkertaiselta. Yritän kuulla Jumalan äänen.
Kristinusko ei ole pysähtynyt olotila.
Kun olen saavuttanut tietyn tason, jään siihen.
Jään siihen ainaisesti...
Ei. Kasvettuamme kappaleen matkaa meidän täytyy saada ravintoa.
Muuten luisumme takaisin.
Tapaan ihmisiä, jotka sanovat: "Tämä on suurenmoista."
He ovat langenneet ja tulevat takaisin seurakuntaan.
He haluavat olla mukana, ja kaikki alkaa alusta.
Muutaman viikon kuluttua he sanovat: "Suurenmoista."
"Olen taas siinä samassa vaiheessa kuin aiemmin."
Ainoastaan he itse ovat tätä mieltä.
Se on ehkä vaikeampaa ympäristölle.
Ympäristö ei ole ollenkaan samaa mieltä.
Sinulla on pitkä matka kuljettavana ottaaksesi maan uudestaan haltuusi.
Sinun olisi pitänyt olla siellä aikoja sitten.
Voimme kuvitella, että saavutamme sen tuosta vain.
"Aivankuin en olisi ollut poissa," he sanovat.
"Vai niin," sanoo ympäristö. Poissaolo kyllä näkyy selvästi.
Sanoit, että ensin opimme kokeilemalla.
Sitten kuuntelemme ja kokeilemme. Mutta toisilta oppiminen...
Voimme oppia seuraamalla toisten esimerkkiä.
Toiset voivat inspiroida meitä.
Mutta emme voi kulkea heidän saappaissaan.
Meidän täytyy itse ottaa maa haltuumme.
Toivomme, että toiset tekisivät sen meidän puolestamme.
Voin asettua asettua muurinaukkoon rukoilemallatoisen puolesta.
Rukoilen ihmisten puolesta, kun he eivät itse jaksa tai voi.
Joskus he eivät halua rukoilla itse. Syitä on monenlaisia.
Hän haluaa, että joku voi rukoilla ja tuntee Jumalan tahdon.
Joku, jolla on voimaa, voi rukoilla.
Tarkoitin, että näemme jonkun esimerkin ja seuraamme sitä.
Näemme, että näin voi toimia.
Kokeilemme sitä itse. -Kyllä, voimme tehdä niin.
Tämä tietenkin riippuu asiasta.
Mieleeni tuli Pietari, kävelemässä veden päällä.
Vaikka Pietari käveli veden päällä,
toiset eivät sanoneet:"Katsokaa! Hän kävelee veden päällä."
"Mekin voimme kokeilla kävellä veden päällä."
Tämä ei riitä. Meidän täytyy itse kuulla Herran ääni.
Silloin askeleemme kantaa. -Henkilökohtainen puhuttelu
on ratkaiseva tekijä. -Kyllä.
Voimme myös puhua kypsyydestä. Otamme askelia,
joissa ei tapahdu suoranaisia ihmeitä.
Näemme, millä tavalla toinen toimii.
Näemme, että toinen käyttää enemmän aikaa rukoukseen.
Joku on uskollisempi ja säännöllisemmin mukana
kuulemassa Jumalan Sanaa ja julistusta.
Tällainen esimerkki voin seurata. Se johdattaa vakauteen,
kypsyyteen ja Jumalan valtakunnan tuntemiseen.
Tässä sanotaan näin.
"Te tarvitsette taas maitoa, ette te kestä vahvaa ruokaa."
Sekin, että huomaamme tämän,
on ensiaskel kohti vahvaa ruokaa. -Mitä huomaamme?
Huomaamme tarvitsevamme maitoa. -Saamme siis itsetuntemusta?
-Tosiaan. Lähestyt Jumalaa.
Alat kysellä: "Mikä on tilani? Mitä minun pitäisi tehdä?"
"Mitä minä tarvitsen?"
Hän selvittää sinulle, että olet jälleen maidon tarpeessa.
Älä ole ylpeä ja sano: "En voi mennä takaisin maitoruokaan."
"Minä tungen sisääni vain kiinteää ravintoa."
"Elän aivankuin en olisi luisunut taaksepäin."
Tämä ei riitä.
En saa aluetta haltuuni tällä tavalla.
En voi sanoa, että minulla on se niinkuin ennen vanhaan.
On tärkeää tunnustaa etten ole vielä päämäärässä.
Puhun tästä joskus, kun ihmiset haluavat elämässään eteenpäin.
Jos he valehtelevat tilanteestaan,
he eivät koskaan pääse eteenpäin.
On mahdotonta lähteä liikkeelle sieltä, missä emme edes ole.
Jos puhumme totuutta tilanteestamme,
pääsemme myös liikkeelle.
Jännittävää. Saat jatkaa aiheesta pienen tauon jälkeen.
GUNNAR BERGLING puhuu kristinuskon perusteista.
Tervetuloa takaisin ohjelmaamme kristinuskon perusteista.
Käsittelemme myös hengellistä kypsymistä lapsesta aikuiseksi.
Tämä tapahtuu vaeltaessamme yhdessä Jeesuksen Kristuksen kanssa.
Sanoit jotain jännittävää ennen taukoa.
Meidän täytyy tietää, mikä on tilamme.
Vain siten voimme päästä eteenpäin. Jos meillä ei ole itsetuntemusta...
Mitä sanoitkaan?
Emme voi lähteä liikkeelle paikasta, jossa emme ole.
Voimme ottaa askelia vain sieltä, missä me todellisuudessa olemme.
Tuo lause oli tosi hyvä. Sano se vielä kerran.
Emme voi lähteä liikkeelle paikasta, jossa emme edes ole.
Voimme lähteä liikkeelle vain sieltä, missä me olemme.
Mitä tapahtuu, jos teemme tämän ensimmäisen virheen
ja lähdemme liikkeelle paikasta, missä emme oikeasti ole?
Silloin ei tapahdu mitään. -Elämä polkee paikallaan.
Pysymme lapsina. - Saatamme luulla olevamme kypsiä.
Mutta olemme yhä lapsia emmekä pääse puusta pitkälle.
"Teistä olisi pitänyt tulla toisten opettajia."
Kirjoittaja on samaa mieltä. Tämä olisi pitänyt tapahtua.
Mutta nyt pitää saada ensin perusta.
Pitää saada ensin maitoa ja sitten kiinteää ravintoa.
Ei ole mitään järkeä ylpeillä.
"Olen ollut kristitty niin kauan. En minä mitään maitoa tarvitse."
"Vain vahva ruoka kelpaa minulle. Olen niin kypsä."
Sanomisellani ei ole silloin mitään merkitystä.
Se ei muuta mitään. En pääse puusta pitkälle.
Miten saamme ymmärrystä? -Käännymme Jumalan puoleen.
Käännymme Jumalan puoleen ja kysymme Häneltä.
Voi olla ettemme ole ymmärtäneet edes kääntyä Jumalan puoleen.
Silloin ovat asiat hullusti.
Näetkö tätä usein ihmisten elämässä?
Heillä ei aina ole käsitystä, missä tilassa he ovat?
Kyllä vain. Tunnistan sen itsessänikin.
Monesti ajattelen itsekseni,
että nyt menen eteenpäin.
Sitten huomaan ettei askel kanna.
Luultua tavanomaisempaa. -Kyllä. Palaamme takaisin.
Kun huomaamme nämä asiat, palaamme takaisin.
Hankimme kaiken tarvitsemamme seuraavaan askeleeseen.
Minusta tämä on kauheaa.
Ajattelen joskus:"Jumala, auta minua itsetuntemukseen."
"Ajatella, jos uskon nyt johonkin, mihin en ole valmis?"
Se ei ole vaarallista.
Se, mitä Herra on tehnyt puolestasi,
on täydellistä ja hyvää.
Se, mitä sinä teet nyt Hänelle,
on tietenkin epätäydellistä.
Hänen avullaan siitä tulee arvokasta.
Se tulee Hänen kunniakseen ja toisten ihmisten avuksi.
Et tarvitse sitä omaan laskuusi.
Mutta kuvauksesi perusteella... Jos meillä on itsetuntemusta,
otamme nämä askeleet hitaasti mutta varmasti.
Teemme sen yhdessä Herran kanssa.
Saamme kuvan vakaasta ja vapautuneesta seurakunnasta.
Siinä ei ole sijaa suorittamiselle tai teräville kyynärpäille.
Jokainen saa kasvaa omassa tahdissaan ilman paineita.
Saamme sellaisen vaikutelman.
Valitettavasti emme kaikki ole samassa vaiheessa.
Olisipa niin, että koko seurakunta olisi sopusoinnussa...
Näin silmieni edessä, miten hyvää tästä voisi tulla.
Se oli jumalallinen näky. -Voimme varmasti unelmoida siitä.
Mutta emme yleensä kulje samassa tahdissa toistemme kanssa.
Minusta tuntuu... Katsotaan seuraavaa jaetta.
"Jokainen, jota vielä ruokitaan maidolla, on pikkulapsi,
eikä kykene ottamaan vastaan opetusta vanhurskaudesta."
Emmekö me tarvitse vanhurskautta ensimmäisenä?
Kyllä. Saamme sen lahjana.
Mutta opetus vanhurskaudesta...
Sen täytyy pureutua meihin.
Meidän täytyy saada ymmärrys
siitä, että vanhurskaus on todella lahja.
Se on lahja minulle!
Emme tavoittele sitä, mikä on jo annettu.
Emme ole ansainneet sitä. Se on todella ilmainen lahja.
Vanhurskautus tulee pelastuksen ja uuden luomuksen kautta.
Tämä on elämäsi perusta.
Kaikki, mitä elämässäsi tarvitset, on jo annettu.
Tämän perusteella -
olet ihminen, joka voi kohdata Jumalan.
Tämän vanhurskauden olet saanut Jumalalta.
Voit olla varma, että saat kohdata Jumalan. Hän voi kohdata sinut.
Et enää ole syntinen, sinä olet vanhurskas.
Siksi uskallamme etsiä Häntä, kuunnella Häntä
ja ottaa askelia. -Tosiaan.
Voimme tehdä itsemme riippuvaisiksi Hänestä.
Elämme Hänen kanssaan. Et menetä mitään,
vaikka teet itsesi riippuvaiseksi Hänestä.
Sinun ei tarvitse teeskennellä olevasi todella kypsä.
Ole vain riippuvainen Hänestä. Tämä on suurinta kypsyyttä.
Me todella luotamme Häneen ja siihen, mitä Hän on tehnyt.
Hän on jo vanhurskauttanut meidät. Tarvitsemme Häntä
voidaksemme elää Hänen kunniakseen.
Kun pääsemme tähän vaiheeseen,
olemme kypsiä jatkoaskeliin.
Jos elämme maidosta,
emme ole vielä täysin selvillä
vanhurskausopetuksesta.
Emme ota vastaan opetusta vanhurskaudesta.
Riippuisiko kaikki yksin Hänestä eikä minusta?
Tämä on juurtunut meihin syvälle.
Kaikki riippuu minusta. Minun täytyy terästäytyä
ja koota itseni...Sen sijaan, että Jeesus on täyttänyt tämän.
Tarkoittaako tämä sitä, että syntiluonto on vielä jäljellä?
Ei. Kyseessä on perinne.
Asioita käsitellään tietyllä tavalla.
Ajattelemme: "Minä olen ongelma."
"Minä olen ratkaisu. Ja niin edespäin."
Hän on ratkaisu! Jos Hän saa olla sinun ratkaisusi,
silloin et ole mikään ongelma.
Tätä siis on parannuksen teko. Keskitymme liikaa itseemme.
Sekä hyvässä että pahassa. -Kyllä. Teemme näin.
Itseemme keskittyminen ei ole mikään pikku juttu.
Mielestämme aiheutamme ongelman ja yritämme ratkaista sen.
Heitämme pois lahjana saamamme vanhurskauden.
Silloin sillä ei ole vaikutusta elämäämme.
Käyttäydymme kuin Hän ei olisi tehnyt mitään puolestamme.
Me ponnistelemme.
Me olemme vapaita tämänkaltaisesta kamppailusta.
Me antaudumme palvelemaan Häntä rakkaudesta.
Hän antaa meille voiman tehdäksemme Hänen tahtonsa.
Silloin alamme ymmärtää opetuksen vanhurskaudesta.
Hän on todella antanut vanhurs- kauden ja toteuttanut sen.
Ilmassa on vapauden tuntua.
Saimme mielestäni tästä vasta makupalan.
Toivottavasti jatkamme aiheesta.
Hienoa. Kiitos, Gunnar Bergling.
Kiitos sinulle mukanaolostasi.
Näemme kahden viikon päästä.
Käännös: Niina Paso
Arkenin yhteystiedot Suomessa: p. 045 113 6000 sähköposti: helsinki@arken.org Lisätietoja löydät kotisivuilta: www.arken.org
Kokouksia Helsingin toimipisteessä sunnuntaisin klo 10.30. Osoite: Vellamon kerhotilat, Selkämerenk. 10. TERVETULOA!