o
Tr. Gunnar Bergling Raamatullinen rukous 1/2
Hei, ja tervetuloa Arkeniin.
Näette keskusteluohjelman pastori Gunnar Berglingin kanssa.
Keskustelemme tänään rukouksesta. Tervetuloa, Gunnar.
Paljon kiitoksia. -Rukous on lähellä sydäntäsi.
Sen tulisi varmasti olla lähellä meidän kaikkien sydäntä.
Rukous on tärkeä asia, eikö vain? -Kyllä, sitä se on.
Se on ja haluan sen olevan lähellä sydäntäni.
Haluan sen olevan aina vain lähempänä sydäntäni.
Minun tavoitteeni on, että rukouk- sesta tulee kanssakäymistä,
jota Jumalan ja ihmisen välinen suhde tulisi olla.
Puhumme Jumalan kanssa, jaamme sydäntämme ja
vietämme aikaa yhdessä rukouksessa.
Sen osion, joka liittyy tähän yhteyteen,
täytyy sisältyä rukoukseemme.
Emme vain kiirehdi sisään lukemaan listaa,
joka koostuu toiveistamme ja tarpeistamme ja kiirehdi pois.
Ehdimme käydä läpi myös osion,
jossa jaamme elämämme. Avaamme sydämemme,
kuuntelemme ja puhumme esille nousevista asioista.
Meidän ei tarvitse aina rukoilla erityisiä vaatimusrukouksia
tai antaa Jumalalle 'tehtäviä'.
Jumalan kanssa voi siis puhua kuin ihmisen kanssa?
Kyllä. Minä olen huomannut,
että avioitumiseni jälkeen tuo hankaloitui.
Eikö aika enää riitä?
Meillä on taipumus puhua aviopuolisomme kanssa
asioista, joista muutoin puhuisimme Jumalalle.
Olin tottunut siihen, että kotiin tultuani
istuuduin keskustelemaan Jumalan kanssa.
Tein sen usein kovaan ääneen. -Voi, tunnistan tuon...
Tunnistatko sinäkin? Puhuin Hänelle ja kerroin kaiken.
Kerroin, miten reagoin ja tunsin eri tilanteissa.
Sitten kuuntelin, mitä Hän halusi sanoa asiasta.
Sain elämääni jonkinlaisen rutiinin
elää Hänen yhteydessään.
Kuljin melkein jutustellen koko ajan Hänen kanssaan.
Sitten lopetit kovaan ääneen puhumisen?
Jos olin yksin kotona, se onnistui hyvin.
Muutoin tulin kotiin huhuillen:
"Oletko kotona?"
Aloimme helposti puhua keskenämme.
Minulle tuli tärkeäksi päättää,
missä ja milloin keskustelen Jumalan kanssa.
Sain tästä mielleyhtymän. Joitakin tämä ärsyttää.
"Miksi sinä puhut koko ajan ääneen?"
Kyse on tottumuksesta tai tottu- mattomuudesta.
Joskus tarvitsee vähän miettiä... Mutta se on myös hyvä tottumus.
Puhumme ääneen ja siitä tulee luonnollinen tapa meille.
Muistan erittäin hyvin...Puhun tästä usein.
Tätini oli hyvin palava Jumalaa kohtaan.
Hän oli naimaton, ja hän oli ollut lähetystyössä Kiinassa.
Hän harjoitti tätä koko ajan ja puhui Jumalalle.
Hän puhui ääneen kotikamarallaan.
Kun hän oli luonamme,
saatoin istua keittiössä, ja hän tiskasi astioita.
Hän puhui ääneen, ja minä vastasin.
Tilanteesta tuli sekava.
Hän vastasi kysymällä: "Mitä sanoit?"
"En voi vastata. Nuo eivät ole helppoja kysymyksiä."
Kysymykset oli kohdistettu Jumalalle. -Kyllä.
Sitten hän sanoi: "Anteeksi, pu- huinko ääneen? Puhuin Jumalalle."
Minusta se oli hieman ärsyttävää.
Sinusta tuli samanlainen? - Minusta tuli kyllä samanlainen.
Nyt kun olen naimisissa, olen oppinut
etten voi toimia samalla tavalla.
Samalla minun täytyy myös päättää,
milloin omistan aikani Jumalalle.
Tarkastelen sitä, miten elämme yhdessä.
Katson ajankäyttöä.
Milloin kohtaamme toisemme?
Milloin toinen nukkuu ja toinen on valveilla?
Minulla ja Lindalla on erilaiset aikataulut aamuisin.
Minä nousen varhain aamulla. Sitä hän ei tee.
Minä valvon myös myöhään iltaisin.
Meillä on aikamme, jolloin olemme omissa oloissamme.
Vältämme yhteentörmäyksiä.
Nuo hetket sopivat hyvin ajan- vietolle Jumalan kanssa.
Voimme lukea Sanaa ja muuta vastaavaa.
Minä teen tätä usein, kun hän ei ole kotona
tai kun hän nukkuu vielä.
Olimme naimisissa tai ei, itse- kurin kanssa voi olla ongelmia.
Miten saamme järjestyksen tähän? -Kyllä, se voi olla ongelma.
Kyse on siitä, että panostamme ja vaalimme tätä yhteyttä.
Lopulta oli hyvin luonnollista, että puhuin Jumalan kanssa.
Kun elämme yksin,
meillä on suuri mahdollisuus
saada juuri tuollainen yhteys Hänen kanssaan.
Tämä auttaa meitä ymmärtämään, että Hän on todellinen Persoona.
Meillä on mahdollisuus päästä sisälle näihin hetkiin,
joissa joko otamme vastaan ohjeita Häneltä
tai annamme Hänelle ohjeita siitä, mitä Hänen tulisi tehdä...
Emme ole kovin henkilökohtaisia.
Esittelemme tukun asioita,
rukoilemme varjelusta ja enkeli- vartioita - kaikkea mahdollista.
Sitten yritämme kuulla, mitä Hän haluaa meidän tekevän.
Osa rukouksestamme kuulostaa...
Puhut rukouksesta, jossa vuodatamme sydämemme
kerromme, mitä ajattelemme ja tunnemme... -Kyllä!
Tällaisessa rukouksessa ei ole kyse siitä,
että vain tavoittelet hyötyä itsellesi.
Haluat vain olla yhdessä Hänen kanssaan!
Kyse on yhdessäolosta. -Kyllä.
Näin saamme henkilökohtaisen yhteyden.
Kun meillä on tarpeita,
meidän on paljon helpompi kääntyä Hänen puoleensa.
Tunnemme Hänet hyvin, koska olemme viettäneet aikaa Hänen kanssaan.
Tunnemme Hänen sydämensä ja asenteensa.
Tiedämme, kenen kanssa olemme tekemisissä.
Tämä auttaa meitä.
Rukouksen lisäksi Raamatun Sana auttaa meitä saamaan
selkeän kuvan Jumalasta.
Vanhempana voi olla kivuliasta,
jos kommunikointi lasten kanssa perustuu vain tarpeisiin.
"Äiti ja isä, voinko saada sen? Voitko tehdä sen minulle?"
Jos meillä ei ole perustaa, voimme- ko puhua muusta kuin tarpeistamme?
Siitä melkein loukkaantuu ja haavoittuu.
Aivan niin. Haavoitumme, jos lap- semme kohtelee meitä näin.
-Se ei ole ansaittua. -Ei niin.
Silti näemme myös hedelmän omasta toiminnastamme.
Suhteeseen täytyy panostaa, jotta siitä voi tulla jotain.
Tämä kuuluu yhdessäolon osuuteen.
Mitä tulee esimerkin antamiseen...
Ajattelin tätä, kun puhuimme taloudesta raamattukoulussa.
Miten opetamme seuraavaa sukupolvea olemaan antajia?
Että he myös kantavat esille kymmenyksensä?
Emme anna salaa vaan avoimesti heidän edessään.
Antaessamme rahaa seurakunnalle
keräämme ehkä rahaa johonkin lipastoon,
joka on lasten nähtävissä. Tänne nyt laitamme rahat.
Otamme rahat mukaan kirkkoon antaaksemme ne.
Lapsi voi antaa rahat, jotka van- hemmat ottavat mukaan.
Tai laitamme kymmenykset sivuun ja annamme ne ensin.
Kokoukseen mennessämme annamme nämä kymmenykset.
Teemme siitä käytännöllistä niin että se näkyy nykyhetkessä.
Me haluamme asettaa ensimmäiselle sijalle Jumalan,
Hänen valtakuntansa, seurakuntansa ja työnsä.
Osoitamme sen käytännössä.
Joku on joskus sanonut, että on vaikea tulla hyväksi rukoilijaksi,
jos koko ajan on ollut
ulkopuolinen vanhempien rukouselämässä.
Ehkä lapsi ei koskaan huomaa heidän rukoilevan.
Vanhemmat ehkä rukoilevat paljon.
He rukoilevat aina, kun lapsi ei ole lähettyvillä.
Aivan, tuo on vaarana.
Pelkästään käytännön kannalta on ihanaa saada olla rauhassa.
Kyllä vain. Siksi on kiusallisen helppoa toimia näin.
Mutta jos ajattelemme kasvatuksen ja esimerkin kannalta,
tämä täytyy nähdä. Olin hyvin etuoikeutettu kasvaessani.
En nähnyt vanhempieni rukoilevan niin usein.
Tiesin heidän rukoilevan. He rukoi- livat kohdatessaan eri tilanteita.
He opettivat minua rukoilemaan kaikissa kriisi- ja ristiriitatilanteissa,
antamaan anteeksi ja kaikkea tällaista.
Näin vain murto-osan erään ihmisen rukouselämästä.
Kyseessä oli isänäitini.
Menin päivittäin hänen luokseen, ja me rukoilimme.
Meillä oli yhteinen aamurukous.
Menin hänen luokseen, ja hän istui suuressa tuolissaan.
Hänellä oli ollut se koko ajan, myös lähetystyössä Kiinassa.
Nyt hän oli tullut takaisin Ruotsiin.
Hän oli todella hurskas ja hieno nainen.
Hän luki raamattua. Hän kertoi, kuka Jumala on
ja miten kaikin tavoin suurenmoinen Hän on.
Sitten hän rukoili.
Hän ehkä muotoili rukouksiaan minun vuokseni.
En ymmärtänyt kaikkea mutta polvistuin ja ristin käteni.
Hän rukoili pitkään.
Se teki minuun vaikutuksen. Olin ehkä 2-3 vuotias.
Joitakin vuosia eteenpäin teimme sen aina.
Meillä oli tämä tapana joka aamu.
Siihen sisältyi rukousta, raamatunlukua ja todistus.
Opin isänäidiltäni, millainen Jumala on.
Se jätti valtavan syvät jäljet minuun.
Näin ja kuulin hänen rukoilevan.
Hän rukoili hyvin...
Hänen rukouksensa olivat eläviä,
värikkäitä ja dramaattisia.
Hän piti yllä kiinnostustani olla mukana rukouksessa.
Hän osasi sen. Hän kirjoitti samalla tavalla.
Hän oli valtavan taitava.
Hänen kielensä oli kuvailevaa.
Hän kirjoitti kuvan näkemästään imien vaikutelmia ympäriltään.
Hän istui puutarhassa kirjoittamassa.
Tuon kirjeen vastaanottaja sai vaikutelman siitä,
että hän istui puutarhassa ja kirjoitti. Se ei ollut vain kirje...
Hän näki kaiken edessään? -Kirjeessä ei ollut vain sanoma.
Kirjeessä oli mukana koko ympäristö.
Hän rukoili samalla tavalla. Se oli hyvin elävää.
Meillä on siis molemmat...Menemme rukouskammioon, jolle on aikansa.
Annamme rukouksen myös näkyä, jotta se voisi innostaa.
Kyllä. Vanhempani olivat myös mukana
erilaisissa rukousliikkeissä.
Kotiimme saattoi tulla paljon ihmisiä rukoilemaan.
He rukoilivat suuressa piirissä. Olimme mukana rukoilemassa.
Saimme rukoilla ensimmäisinä.
Meidän tuli kuulla Jumalalta, kuun- nella Häntä ja sitten rukoilla.
Yritimme kuulla nopeasti että pääsisimme pois.
Mutta meitä oli monta.
Silloin kuulin, miten aikuiset rukoilivat.
Vanhempamme olivat mukana rukoilemassa.
Rukous oli aktiivinen ja luonnolli- nen osa elämäämme.
Ihailin tuota, koska en mielestäni itse ollut hyvä siinä.
He rukoilivat selkeästi.
Lasten kanssa rukoillaan yleensä iltaisin.
Tämä, että rukoillessaan antaa lapsen olla läsnä...
Meillä täytyy rukoilla niin, että lapset ovat läsnä
sekä niin, etteivät he ole läsnä. Osoitamme heille esimerkkiä.
Muistelen hieman... Ostin kerran nojatuolin.
Kaipasin sellaista muhkeaa nojatuolia.
Kutsuimme sitä Jeesuksen nojatuoliksi.
Lapset tiesivät, että istuutuessani tuoliin halusin olla rauhassa.
Siinä saatoin myös rukoilla lasten kanssa.
Ehkä otan sen taas tavakseni. Se on jäänyt hieman.
Sellainen paikka ei ollut mikään huono ajatus.
Lapset tiesivät silloin, kenen kanssa keskustelin
ja samanaikaisesti he olivat osallisia siitä,
vaikka he tiesivät minun kommuni- koivan Herran kanssa.
Kunnioitus rukoushetkeä kohtaan
on asia, jonka lapsen tarvitsee oppia.
Huomaan tämän usein kodeissa, joissa rukoillaan
ja pidetään esimerkiksi rukousryhmää.
Lapset voivat usein tulla keskeyt- tämään millä hetkellä hyvänsä.
He tulevat puhumaan oman asiansa jolloin kaikki lopettavat,
ja hänen tarpeestaan pidetään huoli.
Sen sijaan tulisi opettaa lapsia odottamaan, kun puhumme Jumalalle.
Jumala on kaikkea muuta tärkeämpi. Hän on numero yksi meille kaikille.
Lapset voivat odottaa.
Kun rukous päättyy, he voivat esittää asiansa.
Aivankuin opetamme lapsia odot- tamaan, kun puhumme jonkun kanssa.
Minusta on hyvin harvinaista
nähdä lasten odottavan tällä tavoin.
Suurin osa lapsista saa keskeyttää rukouksen välittömästi.
Tämä ei ole hyväksi lapsille. Heidän täytyy oppia,
että Jumala on tärkeä ja Jumalalle puhuminen on tärkeää.
Hän on parasta mitä on olemassa. Tämä on meille suurin siunaus.
Puhutaanpa tasapainosta...Osa rukouksesta on kanssakäymistä,
jossa keskustelemme ja lähinnä juttelemme Jumalan kanssa.
Sitten on rukouksia tarpeiden vuoksi.
Miten löydämme tasapainon? Pitääkö olla molempia yhtä paljon?
Jos on mahdollisuus tähän keskusteluosuuteen,
sen on taipumus olla pidempi.
Täytyy olla sellainen ympäristö, jossa voi sen tehdä.
Pidätymme juttelemasta ääneen,
jos läheisyydessämme on ihmisiä.
Luemme tähän mukaan omat lapsemme.
Emme juttele silloin Jumalalle samalla tavalla.
Teemme sen hiljaa mielessämme.
Silloin meidän täytyy selittää lapsille, mitä teemme,
koska olemme silloin hieman poisssaolevia.
Käymme sisäistä keskustelua Jumalan kanssa
ollessamme lasten kanssa, ja he huomaavat ettemme kuule kaikkea.
Olemme poissaolevia.
Tämä riippuu tietenkin tilanteesta.
Hätätilanteessa, kun on kiireinen tarve ja tapahtuu jotain vakavaa,
huomio kiinnittyy tilanteen hoitamiseen.
Sitten palaamme taas tähän arjen yhteyteen ja rauhaan.
Palaamme rukoukseen. -Mitä jos tämä ei toimikaan?
Jos tämä osa elämässäni on romah- tanut enkä saa sitä kokoon?
Mikä avuksi? Mitä voimme tehdä?
Meillä on perinteinen apukeinomme tähän.
Saamme apua ymmärtää, miten voimme rukoilla.
Olemme seurakunnassamme ottaneet käyttöön apukeinon
yhteiseen rukoukseemme.
Rukoilemme määrättyjä rukouksia, jotka Paavali on kirjoittanut.
Kaksi rukousta löytyy Efesolaiskirjeestä.
Muut rukoukset ovat Kolossailais- ja Filippiläiskirjeistä.
On paljon muitakin rukouksia mutta nuo olemme monistaneet,
ja ne ovat yhteinen rukouksemme.
Seuraamme mallia saadaksemme materiaalia
jumalallisesti inspiroituun rukoukseen.
Saamme sisältöä rukouksiin.
Emme juutu niin helposti tarverukouksiin.
Voimme rukoilla liikaa tarpeidemme puolesta. Siitä tulee yksipuolista.
Kiitosrukouksesta saamme myös paljon iloa.
Voimme aloittaa ja kiittää koko ajan.
Säilytän tasapainon huolimatta siitä, mitä näen.
Kiitos pitää silmäni avoimina hengelliselle tapahtumalle.
Näen pelkästään kurjuutta,
jos en kiitä riittävästi.
Nämä rukouksethan ovat kaikille yhteisiä.
On varmasti tervettä kohottaa katseemme. -Haastavaa myös.
Luisumme helposti sanomaan 'minä', kun pitäisi sanoa 'me'.
Me elämme seurakunnassa
mutta saatamme hieman luisua poispäin.
Kohdatessaan seurakunnan jäsenen saattaa kysyä:
"Mitä te nykyään touhuatte?"
Käytetty muoto on 'te'... -Aivan. Puhutaan 'teistä'.
'Me' - muoto ei tunnu enää todelliselta.
Silloin on alkanut luisua erilleen.
Muutoin luisumme helposti 'meistä' 'minuun'.
Olemme luisuneet sisäänpäin, itseemme,
kun meidän tulisi pysyä yhteydessä kurottautuen ulospäin.
Tarvitsemme apua suuntautuaksemme ulospäin.
Selviydymme yleensä sisäisestä rukouselämästä.
Omat tarpeemme ovat auto- maattisesti lähellä sydäntämme.
Jumala avaa meidän silmiämme kiitoksemme kautta.
Silloin kiinnostummme muiden asioiden puolesta rukoilemisesta.
Olen huomannut sen omassa elämässänikin.
Kun ajattelen rukoustani ja mitä se käsittää...
Se käsittää suunnattoman pienen osan omaa elämääni.
Se käsittää suurin osin seurakuntaa,
uskon sisaruksia ja seurakuntamme tehtävää.
Mikä sai sinut näiden neljän rukouksen jäljille,
jotka löytyvät rukoushuoneestamme, ja joita olet saarnannut?
Asia, joka sai minut näille jäljille,
oli se, että aloin jälleen rukoilla niiden mukaan.
Niin se tapahtui.
Huomasin, että ne pakottivat minut ulos omista ympyröistäni
ja kaikesta siitä, mitä täällä on.
Kurottauduin ulospäin.
Aloin ajatella paljon enmmän Jumalan ajatuksia.
Aloin toimia Jumalan ajatusten ja suunnitelmien mukaisesti.
Olen rukoillut näitä rukouksia eri elämänvaiheissa.
Käytin 1917 raamatunkäännöksen versioita.
Nyt kamppailin omaksuakseni ruotsa- laisen Kansanraamatun versiot
pystyäkseni rukoilemaan samalla tavalla.
Luen nuo rukoukset, mutta rukoilen samanaikaisesti.
Lukiessamme niitä rukouksella
saamme ilmestystä rukouksen sisällöstä.
Hämmästymme, miten valtavaa maailmaa
nämä rukoukset kuvailevat. Sinä ja minä,
kaikki kristityt olemme siinä yhdessä Herran kanssa.
Tämä on hämmentävää, suurta ja valtavaa.
Olemme kuin puulla päähän lyötyjä: Onko tämä totta?
Mitä elämästämme voikaan tulla?
Olet saanut ilmestystä suoraan lukemalla rukouksia.
-Kyllä. -Oletko nähnyt rukouksen hyödyn?
Oletko saanut rukousvastauksen?
Olen nähnyt ja huomannut
sen ihmisistä, jotka saavat otteen tästä ja rukoilevat.
He ovat avoimia uskon yliluonnolliselle ulottuvuudelle
ja sille, mikä on mahdotonta.
He ovat avoimempia kuin aiemmin.
Odotamme aivan toisella tavalla sitä, mitä Jumala tulee tekemään
keskuudessamme. Kun otamme esille muita rukousaiheita,
rukouksessamme on aivan toisenlainen voima.
Tämä on erilaista kuin aiemmin.
Kirjakustantamomme on julkaissut sarjan
näistä neljästä rukouksesta perustuen saarnoihisi.
Olet saarnannut näistä rukouksista keskiviikkoisin ja sunnuntaisin.
-Aivan. -Todella ihania saarnoja.
Nämä saarnat löytyvät CD:inä.
Ainakin sunnuntain saarnat ovat tallennettu myös DVD:ille.
Yritän muistaa CD:n nimen... Muistatko sinä?
Nyt täytyy miettiä, mikä sen nimi oli...
Rukous... -Oliko nimessä alkuliite?
Luulen, että nimi oli Raamatullinen Rukous.
Raamatullinen rukous. Katsoessasi ja kuunellessasi tätä ohjelmaa,
ihmettelet ehkä, mistä ihmeen ru- kouksista Gunnar on kertonut.
Saarnat löytyvät CD:inä kotisi- vuiltamme verkkokaupasta.
Sieltä voit ostaa nämä CD:t.
Kuuntelin näitä CD:itä itse vähän aikaa sitten.
Ajatella, miten suurenmoisia rukouksia nämä ovat.
Rukoukset innoittivat minua.
Saarnatessani minulla oli sellainen vauhti...
Tämä tuli kuin Taivaasta. Sana itse on tullut Taivaasta.
-Kyllä. -Tämä innoitti meitä tuoreesti.
Tämä antaa voimaa seurakunnalle ja tietenkin yksilöille.
-Näin on. -Jatkamme aiheesta ensi kerralla.
Olemme saaneet vain pienen maistiaisen rukouksesta.
Saamme tästä innoitusta ja voimaa.
Pyhän Hengen tuuli puhaltaa,
jotta rukouselämämme virkistyy kerta toisensa jälkeen.
Kiitos seurastasi. Jatkamme rukouksesta
pastori Gunnar Berglingin kanssa. Näemme pian.
Raamatulliset rukoukset: Ef. 1:17-23 Ef. 3:16-21 Fil. 1:9-11 Kol. 1:10-12.
Käännös: Niina Paso
Arkenin yhteystiedot Suomessa: p. 045 113 6000 sähköposti: helsinki@arken.org