o
Muuttunut elämä. Stig Engebretsen
Tervetuloa Arken-seurakuntaan.
Tänään meillä on jännittävä vieras studiossamme.
Hän on Stig Engebretsen. Tervetuloa. - Kiitos paljon.
Puhumme elämästä Jeesuksen kanssa.
Puhumme siitä tiestä, joka johti kohtaamiseesi Jeesuksen kanssa.
Olet 33-vuotias. Olet sen paljastanut minulle aiemmin.
Kyllä, pitää paikkansa.
Pelastuit vuonna 1999. -Kyllä.
Pelastumisesi oli...Anteeksi? -Pelastuin 30. toukokuuta.
-30. toukokuuta... Muistatko myös kellon ajan?
Varttia vaille kaksitoista. -Yöllä vai päivällä?
Se tapahtui päivällä. -Selvä.
Pitkitämmekö jännitystä, mitä silloin tapahtui?
Se käy hyvin. -Menemme ajassa hieman taaksepäin.
-Auta minua laskemaan... Minkä ikäinen olit pelastuessasi?
Kuinka vanha olit juuri ennen tuota päivämäärää?
-Minkä ikäinen olin pelastuessani? Olin 25-vuotias.
Olin täyttämässä 26-vuotta.
Toisin sanoen olit aikuinen kohdatessasi Jeesuksen. -Kyllä.
Synnyitkö uskovaan perheeseen? -En.
Vaikea sanoa...He uskovat tavallaan Jumalaan.
Aivan kuin useimmat Skandinaviassa, he uskovat Jumalaan.
Mutta heillä ei ole minkäänlaista yhteyttä Jeesukseen.
Sain käydä pyhäkoulua pienenä...
Tiedän, että halusin pienenä lähetystyöhön
käydessäni esikoulua. -Tiesitkö, mitä se merkitsi?
Tiesin, että silloin lähdetään kertomaan ihmisille Jeesuksesta.
Mutta sitten tapahtui jotain.
Petyin Jumalaan kuuden tai seitsemän ikäisenä.
Ajattelin silloin, etten halua enää olla Hänen kanssaan.
En halunnut olla enää tekemisissä Hänen kanssaan.
Koitko silloin tuntevasi Jumalan?
Kyllä, nyt kun kristittynä katson taaksepäin.
Näen vahvan lapsen uskon.
Se on yhtä todellista kuin aikuisen usko.
Sitä mitätöidään usein sanomalla: "Joo joo, tuohan on vain lapsi."
Eikö lapsen uskoasi otettu vakavasti? -Ei oikeastaan.
Otitko itse uskosi vakavasti? -Kyllä, sen tein.
Selvä.
Mihin sinä petyit lapsena?
Isäni jätti meidät ollessani neljä vuotias.
Hän tuli takaisin, kun olin viiden vanha
ja jätti meidät uudestaan ollessani kuusi vuotias.
Äiti ja isä olivat puhuneet paljon. He halusivat yrittää uudelleen.
Muistan, että rukoilin Jumalaa... Itkin, koska olin niin surullinen.
Muistan, miten seisoin nojaten sängynreunaan.
Sängyn reunat olivat korkeat. Seisoin siinä ja huusin.
"Jumala, tuo isäni takaisin!"
"Jos et tee sitä, en enää halua olla kanssasi."
Olin pieni poika. En tiennyt, että ihmisellä on vapaa tahto.
Jumalan tahto ei ole, että ihmiset eroavat. -Ei.
Todellisuudessa tapahtui niin ja petyit Jumalaan. -Niin.
Mitä sitten tapahtui, kun olit teini-iässä?
Silloin minusta tuli... hyvin toimelias.
Aloin varastella ja valehdella varhain.
Olin mytomaani, niinkuin sanotaan. Valehtelin kaikesta mahdollisesta.
Aloin tupakoida 11-vuotiaana.
Aloin juoda 13-vuotiaana.
Tosin minulla ei ole ollut ongelmia alkoholin kanssa.
En pitänyt mausta...
Sehän oli hyvä. -Mahtavaa.
Kokeilin hasista ensi kertaa ollessani 14.
En käyttänyt hasista usein.
Pääsin kuitenkin makuun.
Kun olin 14,5-vuotias, tapahtui jotain...
Olin taitava koulussa.
Omaksuin asioita helposti eikä minulla ollut oppimisvaikeuksia.
Mutta en ollut niin... Miten sanoisin tämän?
Minä tylsistyin, koska kaikki oli niin helppoa.
Kadotin motivaation.
Etkö saanut mielestäsi riittävästi haasteita?
En. Vähät välitin koulusta.
Tylsä paikka...
Kuten sanoin, 14-vuotiaana minulle tapahtui jotain.
Eräs mies raiskasi minut.
Koko elämäni kääntyi ylösalaisin.
Minusta tuli...
Se oli sanoinkuvaamatonta.
Minulle tuli syyllisyys.
Näkökantani järkkyi...Kysyin, olenko nyt homoseksuaali?
Millaista elämästäni tulee olemaan?
Olin kuin yliajettu. -Se varmasti hämmensi sinua.
Todella. -Puhuitko siitä kenellekään?
Menitkö kertomaan jollekin? Saitko apua?
En kertonut kellekään. -Suljit kaiken sisimpääsi.
Kyllä. Sen lisäksi aloin valehdella tapahtuneesta.
Halusin kertoa siitä ja kerroin, mitä tapahtui
siihen pisteeseen kunnes se tapahtui.
Sensijaan, että olisin kertonut hänen raiskanneen minut,
kerroin hänen yrittäneen satuttaa minua, jolloin vedin häntä kuonoon.
Halusin kovasti kertoa siitä, mutta olin täynnä häpeää.
On päivänselvää, että seksuaalinen hyväksikäyttö on häpeällistä.
Ei sellaisesta kerrota kaikille.
Pelkäsitkö, että sinua olisi pidetty syyllisenä? -Kyllä.
Olin peloissani. En sanonut mitään äidilleni,
vaikka hän kyllä huomasi... Olemme puhuneet siitä jälkeenpäin.
Sain kerrottua hänelle... Milloin se tapahtuikaan?
Se oli varmaan vuonna 2000, kun kerroin hänelle.
Tapahtuneesta oli kulunut 13-14 vuotta.
Tämä vaikutti elämääsi voimakkaasti. -Kyllä.
Kerro lisää...Mitä sinulle tapahtui kyseisinä vuosina?
Käyttäytymisestäni tuli itsetuhoista.
Kun jotain tuollaista tapahtuu...
Silloin...kuva omasta itsestä,
eli minäkuva musertuu.
En nähnyt olevani yhtään mitään. En ollut minkään arvoinen.
Ulospäin näytin kuitenkin itsevarmalta.
Mutta ihmisinä emme voi elää vain ulkokuoren varassa.
Meillä on tunteet...
Tosiasiassa elämme sisimmässämme.
Joten...Aloin etsiä yhteyksiä saadakseni vahvistusta.
Minulla oli todella monia tyttöystäviä.
Etsin koko ajan vahvistusta minuudelleni.
"Mitä mieltä sinä olet minusta oikeasti?"
Hän sanoi: "Stig, olet hyvä ja ihmeellinen tyyppi."
Minä vastasin: "Ei, enpä usko."
Huumeidenkäyttöni lisääntyi.
Minusta tuli todella kapinallinen.
Olit kapinallinen. Millä tavalla se ilmeni?
En halunnut tulla kotiin enkä totella äitiäni.
Kun hän sanoi, miten asiat tehdään, minä ärjyin:"Unohda se!"
Olit siis rasittava teini. -Kyllä, todella hankala!
Kuinka kauan asuit kotona? -17 ja puoli vuotta.
Sitten matkustin pois...
Tapasin jonkun kotikaupungissani Bergenissä, Norjassa.
Hän möi kirjoja kadulla.
Ajattelin, että tässä haluan olla mukana.
Äitini vastaus oli: "Et saa!"
Minä ajattelin: "En välitä yhtään. Matkustan silti."
Matkustin pois sanomatta siitä mitään.
Heippa vaan... -Niin. Kului kuukausi.
Silloin olimme Norjan keski-osassa,
Trondheimin alapuolella Olsenissa.
Kotoa lähdöstäni oli kulunut kuukausi.
Äitini oli ottanut yhteyden poliisiin,
koska ei tiennyt, mitä oli tapahtunut. Minä en välittänyt.
Miten sitä voi ollakin niin... Voi sitä itsekkyyttä!
Saanko keskeyttää? Mitä näet taaksepäin katsoessasi?
Voitko nähdä Jumalan käden elämäs- säsi vaikka olit hylännyt uskosi?
Kyllä, todella.
Niin paljon pahaa olisi voinut tapahtua.
Kun ajattelen tilanteita, joissa olen ollut...
Olen ollut hukkumaisillani kolme kertaa.
Joku nosti minut aina pinnalle, vaikka ketään ei ollut lähistöllä.
Jäin auton alle enkä saanut naarmuakaan.
Yksikään luu ei ole murtunut ruumiissani.
Aloin työskennellä ulosheittäjänä 17-18 vuotiaana.
En koskaan ole tullut hakatuksi.
Olen saanut kunnon selkäsaunan kaksi kertaa.
Molemmilla kerroilla jengi löylytti minut.
Eräänlainen ihme on sekin etteivät he tappaneet minua.
Oliko sinulla koviksen ulkokuori ulosheittäjänä?
Tietenkin halusin olla sellainen. Tosin...
Oikeastaan olin todella pehmo sisimmässäni.
Minua oli lyöty enkä halunnut itse lyödä ketään.
Tiesin, miten paljon kipua se tuottaa.
Mutta liian pehmo ei saanut olla. Piti olla kova jätkä.
Piti olla kovis ja siisti.
Piti olla kunnioitusta herättävä.
Muistatko, mitä kaipasit ja millaisia ajatuksia sinulla oli
näiden vuosien aikana, ennenkuin kohtasit Jeesuksen?
Kyllä. Muistan erään kysymyksen,
joka oli minulle hyvin tärkeä. Kuka minä olen?
Esitin äidilleni kerran kysymyksen.
Kaiken tämän jälkeen... Olin muuttanut takaisin Oslosta.
Kotona käydessäni kysyin: "Äiti, kuka minä oikeastaan olen?"
"Sano minun äitinäni." Hän sanoi: "Sinä olet Stig."
"Äiti, en kysynyt nimeäni. Tiedän sen jo."
"Mutta kuka minä olen?"
"Sinä olet kiltti..."
Näin hän alkoi luetella, mutta en kysynyt ominaisuuksiani.
"Kuka minä olen? Miksi minä olen täällä?"
"Mikä tarkoitus minulla on? Miksi elän?"
"Lopeta tuo!" -Se oli vaikeaa äidillesi.
Äitisihän ei ollut pelastunut? -Ei, mutta hän uskoo Jeesukseen.
-Todellako? - Kyllä. Pelastuttuani hän kertoi
halunneensa pienenä lähetystyöntekijäksi.
Minä perin unelman häneltä. -Kysymys siis vaivasi sinua.
Kuka on Stig? Kuka minä olen?
Mitä sitten tapahtui?
Tiedämme, että vuonna 1999 kohtasit Jeesuksen.
Kerro, mitä tapahtui.
Aloitan vuoden 1999 tammikuusta.
Olin muuttanut takaisin kotiini Norjassa.
Lopulta isäni muutti Stavangeen.
Muutin hänen perässään 1997.
Tulin suoraan keskelle Norjan ekstaasi-aaltoa.
Stavangessa oli huumeen välityksen tukikohta.
Aloin käyttää paljon huumeita.
Minusta tuli erään pubin toiminnan- johtaja Stavangessa 1998 kesällä.
Sinusta tuli siis toiminnanjohtaja?
Kyllä, eräässä pubissa Stavangessa.
Näin miten ihmiset katsoivat minua.
Heidän mielestään olin todella hauska tyyppi.
Minulla oli aina tyylikkäitä naisia mukanani.
Laitoin vain rahaa tiskiin.
Minulla oli asema. Kaikki tiesivät, kuka olin.
Muistan, miten ajattelin silloin: "Eivätkö he näe?"
"Eivätkö he näe tätä tyhjyyttä?"
"Miksi he ihailevat minua? Kuka minä olen?"
Se oli todella vaikeaa. Sisälläni oli sekasorto.
Olin yrittänyt kaikkea ja näin itseni...
En ollut minkään arvoinen.
En ollut mitään. Miksi kukaan pitäisi minusta?
Kamppailin itsemurha- ajatusten kanssa.
En saanut mitään aikaiseksi.
En pystynyt viemään asioita päätökseen.
Aloitettuani jotain annoin hetken kuluttua periksi.
Kadotin motivaationi.
Vuoden 1999 tammikuussa...
huomasin etten selviydy tästä elämästä.
Tämä ei toimi enää. Minun täytyy tehdä jotain.
Tälle täytyy tulla loppu. Minulla itsemurha ajatuksissani.
Kiitän Jumalaa siitä, että minulla oli kuolemanpelko.
Pelkäsin kuolemaa.
Tammikuun alussa vuonna 1999...
Muistan, kun eräs nuorimies tuli pubiin.
Hän katseli etsivänä ympärilleen.
Olin pubissa ja näin hänet. Ajattelin: "Kukakohan tuo on?"
Hän kulki takaisin ovea kohti.
Sitten hän kääntyi ympäri.
Hän katsoi minuun.
Minä ajattelin: "Miksi hän katsoo minua noin?"
"Onko hän homoseksuaali? Mitä hän haluaa?"
Hän seisoi siinä, katsoi minuun ja katsoi poispäin.
Taas hän katsoi minua ja tuli luokseni. Hän tervehti.
"Hei. Minun nimeni on Robert. Entä sinun?"
"Hei. Minun nimeni on Stig."
"Omistatko sinä tämän pubin?" "Ei, minä vain vuokraan sitä."
Aloimme jutella.
Hän kysyi koko ajan, voisiko hän tehdä jotain hyväkseni.
Itsekäs ihminen kun olin,
ajattelin itsekseni:"Mitä sinä haluat?" "Mitä sinä odotat vastalahjaksi?"
Hetken kuluttua huomasin, ettei hänellä ollut taka-ajatuksia.
Hän halusi olla hyvä minua kohtaan ja auttaa.
Ajattelin: "Mikä häntä vaivaa?"
Palasiko hän pubiin enää? -Joka päivä hän tuli.
Joka päivä? -Joka ikinen päivä.
Viiden kuukauden ajan.
Ajattelin itsekseni...
Huomasin, että hänessä oli jotain erityistä.
Seisoessani tai istuessani hänen vieressään, tunsin...
Sisimmässäni oli sekasorto. Paljon ajatuksia ja tunteita.
Olin masentunut vaikken näyttänyt sitä ulospäin.
Kun istuin hänen seurassaan...
Tuntui rauhalliselta.
Menitkö kysymään häneltä suoraan? -En.
Etkö uskaltanut? -En. En ollut aivan...
Mietin harrastaako hän joogaa tai meditaatiota.
Että hän olisi kristitty... Se ei tullut mieleeni.
Hän ei sanonut siitä mitään? -Ei.
Minun näkemykseni kristityistä oli silloin...
Minulla oli ollut epäonnea.
Kohtaamani uskovat kuuluivat siihen kahteen prosenttiin,
joita ei haluaisi kohdata.
He osoittivat sormellaan ja sanoivat: "Tee parannus!"
Se oli vaikeaa. En siis pitänyt kristityistä.
Jos hän olisi sanonut olevansa us- kova, olisin heittänyt hänet ulos.
Mutta sen täytyi paljastua lopulta?
Se paljastui kolmen kuukauden kuluttua.
Olin baaritiskin sisäpuolella, ja hän oli tiskin toisella puolella.
Hän oli tilannut kahvin ja pudotti 50 kruunun setelin lattialle.
Hän kumartui nostaakseen setelin.
Suurin koskaan näkemistäni risteistä
putosi hänen T-paitansa sisältä.
Minusta tuntui...
Onko hän kristitty?!
Ikävää. Tosin hän oli ystävällinen.
Hän ei ollut niin... Ajattelin kysyä siitä.
Kysyin: "Oletko sinä kristitty, vai?"
"Kyllä vain," hän vastasi. "Entä sinä? Oletko kristitty?"
Mitä siihen voi sanoa? -Tungetteleva kysymys.
Todella. Ajattelin salamannopeasti.
Ajattelin: "Jos sanon nyt 'ei'," "yrittää hänkin pelastaa minut."
Olin kokenut sellaista aiemmin joitakin kertoja.
Jos sanoisin 'ei', hän sanoisi: "Sinun täytyy uskoa Jeesukseen."
"Jeesus on tie."
Mutta jos sanoisin 'kyllä',
hän jättäisi minut rauhaan.
"Kyllä, minä olen kristitty."
Sitten hän sanoi jotain erityistä.
"Eikö ole ihmeellistä, Stig?"
"Millainen suunnitelma Jumalalla onkaan elämäämme?"
Minä vain tuijotin ihmeissäni.
"Joo..."
"Sitä se varmaan on..."
En voinut käsittää sitä. Silloin hän alkoi kertoa minulle
ja puhua minulle aivan kuin olisin kristitty.
Hän kyllä tiesi etten oikeasti ollut.
Hän ymmärsi sen... -Kyllä. Ei hän ollut tyhmä.
Mutta...Muistan erään kerran.
Istuin pubin pöydässä joidenkin vieraiden kanssa.
Monet nuoret kokoontuivat sinne päiväaikaan.
Hän istui juttelemaan heidän kanssaan.
He olivat hankalia ystävääni kohtaan, koska hän oli kristitty.
"Ai olet kristitty? Kuljetko ympäriinsä puhumassa Jeesuksesta?"
"Pyh. Lopeta tuo. Olet ainut kristitty täällä!"
Koska minä olin sanonut hänelle olevani kristitty, hän vastasi:
"Enpäs ole. Stig on myös kristitty."
"Hän sanoi minulle niin."
Pöydässä istui eräs tyttö, josta olin kiinnostunut.
Hän sanoi:"Mitä? Stig? Onko hän kristitty? Eikä!"
Hän nousi, lähti kohti baaritiskiä ja kysyi: "Stig, mitä tämä on?"
"Mitä tarkoitat?"
Ajattelin, että olin jäänyt kiinni valheesta.
"Mikä hätänä?" kysyin. "Oletko sinä kristitty?"
"Kuka niin sanoo?" kysyin. "Robert sanoi niin."
Katsoin pöytään, ja hän vain vilkutti minulle: "Hei, kaveri!"
Olin vähän vaivautunut. "Terve!" vastasin.
En halunnut valehdella hänelle enkä saattaa häntä huonoon valoon.
Hän oli todella mukava kaveri.
Olinhan minä todella sanonut olevani kristitty.
Ajattelin todella nopeasti, mitä sanoisin.
"Niin...Kyllä vain..."
"Uskon, että on olemassa jotain...tuolla ulkona..."
"Jotain universaalia ja suurta..."
"Kutsun Häntä Jumalaksi ja Jeesukseksi."
-Tilanteeseen sopiva sekoitus... -Se oli aivan täyttä...
Sitä sun tätä. "Mutta Robert..."
"Hän on hieman kiihkomielinen," sanoin
"Hän elää Jumalalle. Minä olen maltillisempi."
"Minä juon silloin tällöin ja poltan hasista..."
"Harrastan seksiä ja kaikkea sellaista..."
"Mutta ota rauhallisesti... Kyllä minä olen kristitty."
Hän oli hieman hämillään.
Tapahtui eräs asia.
Asiat alkoivat kääntyä minussa.
Hän kertoi minulle Jumalasta ja Jeesuksesta
aivankuin jokapäiväisistä asioista.
Hän puhui Jeesuksesta Persoonana...
Se oli tavanomaista ja itsestäänselvyys hänelle.
Jouduin vaikeuksiin. Sain puhelun isältäni.
Hänellä oli ollut riitaa sisareni kanssa.
Hän soitti minulle ja sanoi: "En tiedä, mitä tekisin."
"Hän ei halua enää nähdä minua. Kaikki on lopussa."
"Olen taas pilannut elämäni..." Olin kyllästynyt.
Sanoin: "Lopeta." Minulla oli niin paljon omia ongelmia.
Sitten sisareni soitti ja sanoi: "En enää halua nähdä isää!"
Silloin minusta tuntui, että olen lopussa.
Sanoin: "Lopeta tuo. Soita isälle ja sopikaa tuo asia."
"En jaksa tätä enää." Löin luurin hänen korvaansa.
Tuo pisara sai koko vuoren liikkeelle.
Ajattelin, että minun todella täytyy puhua jonkun kanssa.
Olin aivan täynnä... Sain tarpeekseni.
Ainoa, jota tulin ajatelleeksi, oli Robert.
Hän sanoi minulle näin: "Jos tapahtuu jotain...mitä tahansa,"
"älä epäröi. Soita vain."
Soitin hänelle, ja hän oli juuri rukouskokouksessa.
Hän ja hänen ystävänsä rukoilivat puolestani.
Kun hän tuli eräänä päivänä pubiin, Jumala puhui hänelle.
Hän katsoi minua, ja Jumala kysyi häneltä: "Haluatko jäädä tänne?"
Jumala osoitti minut ja sanoi: "Koska hän tarvitsee Minua."
Ja Robert sanoi: "Kyllä, minä tahdon."
Sitten hän alkoi ystäviensä kanssa rukoilla puolestani.
He olivat juuri kokoontuneet rukoilemaan.
Kerran hän tuli luokseni puoli yhdeltä yöllä.
Minä purin saastaa pois kolmen tunnin ajan.
Tulin pisteeseen, jossa sanoin: "En tiedä, mitä tekisin."
Hän kysyi minulta: "Oletko koittanut rukoilla, Stig?"
"Tiedän, että se kuullostaa kum- malliselta enkä halua painostaa."
"Mutta...Rukous auttaa."
Sanoin: "Robert, näen uskosi."
"Se on todella hienoa. Melkein kadehdin sinua."
"Näen, miten hyvin sinä voit. Sinä et vain usko, sinä tiedät."
"Mutta minulla ei ole tuollaista uskoa," minä sanoin.
"En voi uskoa tuolla tavalla." "Ei se haittaa, Stig," hän sanoi.
"Jeesus uskoo sinuun."
"Vai niin...Siis mitä?"
"Mutta eikö minun pitäisi rukoilla Isä meidän? En edes osaa sitä."
"Ei. Sano vain Jeesukselle niinkuin asiat ovat."
Istuin siinä ajatellen, että minun pitää tietenkin ristiä käteni.
Yritin kovasti. Hän sanoi: "Stig, lopeta. Ole oma itsesi."
"Ei. Olen tosissani!"
Sanoin: "Tahdon olla nyt rehellinen."
Sanoin Jeesukselle: "En tiedä, oletko olemassa."
"En edes tiedä... Toivottavasti olet olemassa."
"Jos olet olemassa, tarvitsen apua."
"En tiedä muuten, mitä tehdä."
Robert sanoi: "Sitten sanot 'Jeesuksen nimessä, amen'."
Minä sanoin: "Jeesuksen nimessä, amen."
Niin minä sain rukousvastauksen, enkä edes ollut uskossa.
Näin kuvan. Olin kertonut Robertille isästäni ja sisarestani.
Näin mielessäni kuvan, miten isäni ja sisareni halasivat toisiaan.
He pääsivät sovintoon.
Sain kertoa Robertille vaikken ollut varma, mitä tämä oli.
Olinko itse kuvitellut tällaista?
Hän sanoi: "Sitten asia on järjestyksessä."
"Jumala pitää sinusta huolen."
Minusta tuntui ihanalta.
Mutta...
En ollut edelleenkään kohdannut Jeesusta.
Robert kutsui minut kokoukseen
siihen seurakuntaan, jossa hän kävi.
Eräs tyttö oli kohdannut Jeesuksen ja aikoi ottaa kasteen.
Hän halusi seurata Jeesusta.
Hän pyysi minua mukaan. Hän oli aika söpö.
Olin ihastunut häneen, joten oli helppo antaa periksi.
Sanoin: "Tietenkin voin tulla." "Se on niin tärkeää minulle, Stig."
"Aivan...Ei mitään ongelmia..."
Monien jossittelujen jälkeen lähdin mukaan.
Kun astuin sisään, pastori saarnasi ja sanoi:
"Normaalisti en saarnaa kastepäivänä."
"Tänään koen, että saarnaan
Jumalan ja saatanan välisestä erosta.
"Jumala on elämä, saatana kuolema."
"Jumala on...Rakkaus."
"Saatana on viha. Jumala on ainoastaan hyvä."
"Saatana on paha. Jumala on Totuus."
"Saatana on valehtelija. Hän on valheen isä."
"Jumala on oikea Valkeus, saatana on väärä valkeus."
Kun hän puhui saatanasta valehtelijana ja valheen isänä...
Ääni sisimmässäni kysyi: "Miksi sinä kutsut elämääsi?"
Minähän olin ollut mytomaani pienestä pitäen.
Ajattelin: "Ei, ei tämä voi olla totta."
"Mitä sinä sanoit?" kysyin vierustoveriltani.
Hän vastasi: "En minä sanonut mitään."
Kuuntelin jälleen.
"Jos on olemassa valhe," pastori sanoi.
"Silloin on olemassa vain yksi Totuus."
"Ei voi olla olemassa useita totuuksia."
Ajattelin: "Mitä sitten?" "Jumala on yksi tie."
"Jumala on oikea valo. On vain yksi oikea valo."
"Loput valonlähteet ovat vääriä."
"Paholainen haluaa antaa sinulle 99 väärää valoa"
"tai valaistusta lupaavaa tietä. Jumalalla on vain yksi tie."
"Se on Jeesus."
Tulin levottomaksi. Ajattelin: "Mitä tämä on?"
Kuulin äänen uudestaan: "Mitä olet tehnyt elämässäsi, Stig?"
Ajattelin itsekseni: "Olen valehdellut."
Sitä minun elämäni on ollut. Olin valehtelija.
Äkkiä näin koko elämäni.
Se tuli kuin filminä silmieni eteen.
Hyvin lyhyessä ajassa sain nähdä kaiken.
Siitä päivästä alkaen, kun sanoin Jumalalle
etten halua olla missään tekemisissä Hänen kanssaan,
päivään ennen tuota kokousta.
Näin kaiken, mitä olin tehnyt. En nähnyt sitä omin silmin.
Voimme helposti oikeuttaa tekomme.
Näin kaiken niinkuin Jeesus näki. Näin, miten surullinen Hän oli.
Miten...
Tämä oli se päivä, kun otit Hänet vastaan.
Sinulla oli kysymys: Kuka minä olen? Kuka on Stig?
Saitko vastauksen kysymykseesi? -Kyllä.
Kun sain nähdä tämän kaiken, Jeesus sanoi minulle:
Tiesin, että se oli Jeesus.
Äkkiä vain tiesin, että Hän kuoli ristillä puolestani.
Tiesin, että Hän on Rakkaus. Tiesin, että tämä kaikki oli totta.
Hän sanoi: "Nyt näytän sinulle, mihin olet matkalla"
"valitsemasi tien perusteella." Sitten olin helvetissä.
Istuin yhä salissa, mutta en ollut läsnä.
Tiesin, että Jumala ei ollut tuominnut minua helvettiin.
Olin valinnut sen itse.
Pelästyin todella ja huusin:
"Auta minua, Jumala! AUTA MINUA!
Sitten olin taas salissa. Pelästyin toden teolla.
Näin, että olin ansainnut tuon. Se ei ollut Jumalan syy.
Se oli oma syyni. Kukaan ei ollut pakottanut minua mihinkään.
Olin itse sanonut sille 'kyllä'.
Monien jossittelujen ja kamppailun jälkeen,
Jeesus sanoi minulle näin: "Jos haluat, Stig,"
"voit seurata Minua."
"Näytän sinulle, millaiseksi Minä olen luonut sinut."
Sanoin sydämessäni 'kyllä'.
Sellainen...
Sellainen valtava rakkaus virtasi lävitseni.
Se oli kuin joki, joka pesi minut puhtaaksi.
Ja minä...
Tiesin olevani kotona.
Ensimmäistä kertaa elämässäni.
Monet kysymyksistäni vain putosivat pois.
Tärkeimpään kysymykseesi sait vastauksen...-Todella.
Nyt tiedät, kuka sinä olet. -Kyllä.
Tiedän, että Jeesus on jatkuvasti näyttänyt näiden vuosien ajan,
kuka sinä olet. Haluaisin tehdä heti uuden ohjelman, Stig.
Siinä saisit kertoa lisää elämästäsi.
Tiedän, että elät tänään elämääsi Jeesuksen kanssa.
Siitä olisi paljon kerrottavaa. -Kyllä, todellakin.
Hieman liikaakin. -Toivottavasti palaat studioomme.
Hyvin mielelläni. -Kiitos sinulle, Stig.
Tämä on polttava kysymys: keitä me olemme?
Kuka minä olen? Uskon jokaisen kysyvän tätä itseltään.
Ehkä muotoilet kysymyksen eri tavalla, mutta olet kysellyt sitä.
Kuka minä olen? Mihin olen matkalla?
Mikä on elämän tarkoitus? Miksi olen täällä maanpäällä?
Sait kuulla ja nähdä hieman Stigin elämästä.
Hän kertoi tiestään Jeesuksen luokse.
Jokaisella ihmisellä on ainutlaatuinen tiensä.
Niin on myös Stigin mainitsema Jumalan suunnitelma.
Jumalalla on suunnitelma elämääsi. Se on erityinen.
Se ei ole samanlainen kuin Stigin, minun tai kenenkään muun.
Jumalalla on suunnitelma sinua varten.
Jeesus rakastaa sinua niin paljon!
Hän on antanut sinulle kaiken anteeksi.
Elämä voi näyttää pintapuolin loistavalta ja täydelliseltä.
Elämä voi olla myös kurjuutta; huumeita ja alkoholia.
Voi olla muita huonoja asioita, jotka näkyvät ulospäin.
Elämä voi näyttää todella hyvältä ulospäin.
Kuitenkin, Jeesus kolkuttaa jokaisen ihmisen sydämellä.
Jeesus kaipaa jokaista sydäntä ja jokaista ihmistä.
Jokainen sekunti on mahdollisuus avata sydämensä Jeesukselle.
Hän on aina lähellä. Hän haluaa olla Ystävämme.
Hän haluaa olla Herramme ja Pelastajamme.
Sitä Hän haluaa olla ja on jokaiselle ihmiselle.
Onko sinulla kysymyksiä, pohdiskeluja ja ajatuksia?
Ne voivat olla epätoivoisia, yksinkertaisia tai maltillisia...
Kaipaatko saada tietää tästä lisää?
Kirjoita tai soita meille.
Voit laittaa sähköpostia osoitteeseen: info@arken.org.
Voit myös soittaa meille. Meillä on esirukouspuhelin.
Linja on avoin useana päivänä viikossa.
Soita Ruotsissa: +46 8 588 840 00. (Suomessa: 045 113 6000.)
Saat puhua jonkun kanssa ja esittää kysymyksesi.
Saat rukoilla yhdessä jonkun kanssa aivan kuin Stig teki.
Voimme tietenkin rukoilla yksin,
mutta on ihanaa, kun joku on rinnallamme.
Saamme rukoilla yhdessä ja tunnemme toisen tuen.
Soita meille. (Yhteystiedot Suomessa ohjelman lopussa.)
Olet tietenkin tervetullut käymään Arkenissa.
Mutta ennenkaikkea: avaa sydämesi Jeesukselle.
Hän elää ja rakastaa sinua syvästi.
Kiitos, että olit kanssamme.
Näemme taas pian.
Kiitos sinulle, Stig. Nähdään.
Käännös: Niina Paso
Arkenin yhteystiedot Suomessa: p. 045 113 6000 sähköpsoti: helsinki@arken.org
Mikäli tämä ohjelma kosketti sinua ja haluat tukea ohjelmien käännös- ja tekstitystyötä soita tukinumeroomme 0600-10077 (9,85 euroa + pvm) Nordea: 111230-342789 viite: 7744 OKH 720A