o
Muuttunut elämä: Abeba Russom
Hei. Tervetuloa todistus- ohjelmaamme 'Muuttunut elämä'.
Meillä on studiossa uusi ja jännittävä vieras.
Hänen nimensä on Abeba Russom.
Hän on syntynyt Eritreassa, mutta on asunut vuosia Ruotsissa.
Jotkut ovat ehkä nähneet todistusohjelmaamme aiemmin.
Jokainen todistus on ainutlaatuinen,
aivan kuin jokainen meistä on ainutlaatuinen.
Tänään sinä, Abeba, olet vieraamme. Tervetuloa.
Kiitos. -On etuoikeus saada istua tässä.
Saan puhua eri ihmisten kanssa, jotka kertovat Jeesuksesta.
Jokainen kerta on erityislaatuinen.
Kenenkään tie ei ole toisen kaltainen.
Sinun elämäsi...Tunnen Abebaa hieman Arken seurakunnan kautta.
Tiedän viimeisimmistä vuosistasi mutta en aiemmista vaiheistasi.
Tiedän, että sinulla on hyvin erityinen todistus.
Sinulla on suurenmoinen, dramaat- tinen ja jännittävä elämä takanasi.
Elämäsi on ja tulee olemaan jännittävää.
Menemme ajassa taaksepäin.
Olet syntynyt Eritreassa.
En ole koskaan käynyt siellä. -Pitää paikkansa.
Miten suuri Eritrea on? Miten paljon siellä on asukkaita?
Eritrea ei ole kovin suuri.
Asukasluku on suurinpiirtein 3,5 miljoonaa.
3,5 miljoonaa asukasta. Ja siellä sinä synnyit
vuosia sitten suureen sisarusparveen.
Kuinka monta sisarusta teitä oli? -Kaikkiaan meitä oli 9.
Monesko lapsi sinä olit? -Toiseksi vanhin.
Kuuluit vanhimpiin sisaruksiin. -Kyllä, näin oli.
Jouduitko huolehtimaan paljon nuoremmista sisaruksista?
Luonnollisesti. -Vähän erilailla kuin Ruotsissa?
Kyllä. Lapsille annetaan siellä yleensä paljon vastuuta kotona.
Jos tarkastelemme hengellistä kasvatusta kotona...
Olivatko isäsi ja äitisi kristittyjä?
Kyllä. Isäni oli uudesti- syntynyt uskova.
Häntä voisi kutsua evankelistaksi. Hän oli niin rohkea.
Aina kun hän sai tilaisuuden, hän todisti Jeesuksesta.
Äitini taas oli-
fanaattinen ortodoksi eikä hän ymmärtänyt isääni.
Hän ei ymmärtänyt minuakaan myöhemmin.
Miten kävi myöhemmin? -Nyt hän on pelastunut.
Hän on nyt 78-vuotias ja elää suurenmoista elämää.
Elääkö isäsi? -Ei. Isäni kuoli 60-vuotiaana,
kun muutin Ruotsiin. -Törmäsivätkö heidän katsomuksensa?
Kyllä, niissä tuli paljon yhteentörmäyksiä.
Ristiriidat katsomuksissa ei ollut ainoa asia.
Tapahtui jotain pahempaa. Eritreassa syttyi sota.
Voitko kertoa, mitä tapahtui? - Niin pitkälle kuin muistan...
Synnyin keskelle levottomuuksia.
Jo silloin oli sota.
Sota kiihtyi, kun olin teini-iässä.
Lopulta siitä kehittyi verinen sota.
Se oli sanoinkuvaamatonta. Ihmisiä kuoli joka puolella.
Ihmisiä murhattiin kaikkialla.
Nuoret ja vanhat, miehet ja naiset
lähtivät silloin taistelemaan maansa puolesta.
Miten vanha olit, kun sota oli pahimmillaan?
Olin 29 tai 28-vuotias.
silloin tilanne oli pahin. -Olitko mukana ja näitkö sotaa?
Siellä tapahtui lähes kansanmurha.
Kun sota syttyi, jouduitko sinä kokemaan...
Näitkö sinä, miten ihmisiä murhattiin?
Olin sairaanhoitaja, joten olin tapahtumien keskellä.
Hoidin pahoin haavoittuneita, jotka kuolivat.
Täytyy sanoa, että olen ollut kauheimmissa tilanteissa.
Oli todella vaikeaa, kun ystäviäni ja läheisiä sukulaisiani
murhattiin silloin. -Useat sukulaisesi siis kuolivat?
Kyllä, monet. Menetin noin 23 nuorta suvustani.
Kaikki sukulaiseni ovat menettäneet 2-4 nuorta.
Menetitkö jonkun omasta perheestäsi?
Kyllä. Menetin kaksi omaa sisarustani.
Kaksi omaa sisarustasi kuoli. -Kyllä.
Miltä se tuntui?
Tyhmä kysymys, mutta miten peloissasi olit siinä tilanteessa?
Miten täynnä pelkoa ihminen voi olla?
Meillä ei ollut mahdollisuutta saada tietää,
ketkä olivat kuolleet ja ketkä paenneet.
Me pelkäsimme.
Pelkäsimme henkemme edestä joka hetki.
Joten...
Se oli sanoinkuvaamatonta. Lopulta olimme turtana pelosta.
Pelko lamaannutti. -Kyllä.
Mitä ajatteli silloin?
Ajattelitko jääväsi tähän kauheaan tilanteeseen
vai ajattelitko mahdollisuutta paeta?
Ihmisen luonnossa on taipumus paeta asioita.
Haluamme paeta pahinta.
Lapseni olivat aika nuoria.
Tunsin myös vastuuta perheestäni.
Isäni jäi työttömäksi,
ja lapset tarvitsivat ruokaa. Minä siis tein töitä.
Sitten tapahtui jotain... Asuin mieheni kanssa rannikolla.
Mieheni työskenteli öljyn jalos- tamossa ja minä sairaanhoitajana.
Ihmiset katosivat.
Toiset pakenivat Punaiselle merelle.
Toiset pakenivat sotimaan.
Ihmisiä kuoli silmieni alla.
Mieheni yksinkertaisesti katosi. -Miehesi katosi?
Mieheni katosi...
Etkä tiennyt, oliko hän kuollut vai paennut.
Ei ollut mahdollisuutta tietää. Mutta sitten...
Eräät etiopialaiset ystävämme olivat armeijassa.
Hoidin heitä sairaalassa.
Varovasti he antoivat minun ymmärtää,
että olen vaarassa.
Joten...Jumala auttoi minua.
Pystyin pakenemaan. Piilouduin, enkä mennyt kotiini.
Siitä lähtien matka oli koettelemus.
Matkaa kuljimme öisin.
Pysähdyimme paikoissa, joissa ei ollut suojaa.
Kuljimme kuin paimentolaiset. Matka kesti kuukauden.
Olin kolmannella kuukaudella raskaana.
Sinulla oli kolme lasta miehesi kanssa.
Ja lisäksi odotit neljättä lastasi.
Mihin maahan pakenit?
Matka kesti kuukauden. Sitten saavuimme Sudaniin.
Liikuimme öisin.
Meidän piti etsiä päiväsaikaan suojapaikka,
sillä etiopialaiset pommikoneet pommittivat
kaikkia päiväsaikaan liikkuvia ihmisiä.
Kuukauden matkan jälkeen saavuin Sudaniin.
Matka oli sanoinkuvaamaton ja traumaattinen.
Sieltä jatkoin matkaani Italiaan.
Italiassa en enää pystynyt kantamaan
kipuani, suruani, murhettani, pettymystäni ja epätietoisuutta.
Jos minulla ei olisi ollut lapsia mukanani,
olisin tehnyt itsemurhan. Se tuntui silloin helpoimmalta.
Jouduitko Italiassa jollekin pakolaisleirille?
Kyllä jouduin. -Mitä sitten tapahtui?
Sinähän tulit tänne Ruotsiin.
Miten sinä otit askeleen tänne Ruotsiin?
Asia oli näin... Minulla oli sukulaisia,
jotka ovat menestyneet Amerikassa. Siellä oli myös ystäviäni.
Olen käynyt myös amerikkalaisen sairaanhoitajakoulutuksen.
Minun oli helppoa siten muuttaa Amerikkaan ja elää siellä.
Kaikki rohkaisivat minua lähtemään USA:han.
Se oli yksinkertaista minulle.
Mutta se kipu ja suru, jota kannoin...
Olin loputtomassa pimeässä tunnelissa.
Olin epätoivoinen. Tiesin, että raha ei auta minua tässä.
Minun ajatuksiini nousi
maa, jonka nimi on Ruotsi.
Olin kuullut, että koko kansa on kristitty.
Ajatus hämmästytti minua. Missä tällainen maa on?
Aloin kysellä. Ihmiset ympärilläni luulivat,
että minä puhuin omiani.
"Miksi sinä kyselet?" he kysyivät.
En voinut sanoa heille, koska he eivät olleet uskossa.
He kaikki varoittivat minua. -...Tulemasta Ruotsiin?
Aivan. Ruotsissa oli kylmä ja kieli kummallinen.
Siellä minulla ei ollut mitään tulevaisuutta.
Mutta minä pysyin lujana.
Halusit Ruotsiin, koska ruotsalaiset olivat kristittyjä.
Uskoitko, että kaikki ruotsalaiset ovat uskovia?
Luulin, että koko Ruotsi oli... Mitä sanoisin?
Itsepäisesti sinä, Abeba, tulit Ruotsiin lapsiesi kanssa.
Raskautesi oli silloin edennyt pitkälle.
Raskaus oli edennyt monia kuukausia, kun saavuin tänne.
Kohdatessani ensimmäisen ihmisen Ruotsissa tänne saavuttuani,
olin hieman lapsellinen, koska uskoin, että kaikki ovat uskovia.
Sanoin hänelle englanniksi: "Hei, veli!"
Hän hämmentyi.
Hän rauhoittui, kun puhuin hänelle englantia. Hän oli hyvin kiltti.
Kysyin häneltä: "Oletko kristitty?"
Hän vastasi: "En" ja totesin: "Etkö olekaan ruotsalainen?"
Hän selitti minulle olevansa ruotsalainen,
vaikka ei ollut kristitty. Olin hieman epätoivoinen.
Hän kuitenkin auttoi minua
pääsemään mukaan kansainväliseen seurakuntaan.
Seurakunta Tukholman keskustassa oli nimeltään Immanuel.
Aloin saada yhteyksiä...
Puhuitko silloin englantia? -Kyllä puhuin.
Kielen kanssa ei ollut ongelmia.
Lapsenikin puhuivat englantia.
Hehän olivat käyneet englan- ninkielistä koulua Eritreassa?
Päädyin Betlehem-seurakuntaan.
Pastoripari oli ystävällinen. He olivat amerikkalaisia.
Siellä sain avautua. Murruin kyyneliin,
huusin ja itkin loputtomasti.
Tämä oli meille avoin ovi.
Aloin käydä tuossa seurakunnassa,
ja siellä kävi ihmisiä eri kansallisuuksista.
Sitten minulle kerrottiin eritrealaisesta ryhmästä,
eikä se ollut kaukana Betlehem-seurakunnasta.
Sunnuntaisin olin seurakunnassa aamusta iltaan.
Aamupäivällä olin Betlehem-seurakunnassa,
ja iltapäivällä olin eritrealaisten kanssa.
Tämän jälkeen kävin Södermalmin seurakunnassa.
Siellä aloin saada toivoa.
Ensimmäisen kerran näin ihmisiä,
jotka nostivat kätensä ylistyksessä Jumalan puoleen.
Uskoin taivaan tulleen alas! -Et ollut nähnyt sellaista?
Ei, sellaista en ollut nähnyt.
Saiko se sinussa aikaan vastakaikua vai pelästyitkö?
En ollut ollenkaan peloissani.
Olin nälkäinen, halusin kohdata jotain yliluonnollista.
Olin unelmoinut kristitystä maasta,
jossa Jumala voi ilmaista itsensä ihmisten kautta.
Kun näin nämä ihmiset ylistämässä, minussa tapahtui jotain.
Janosin sitä samaa.
Saitko tuona aikana yhteyttä mieheesi?
Sinähän olit lähtenyt Eritreasta.
Mieheni ja minä emme saaneet yhteyttä neljään vuoteen.
Neljän vuoden ajan et tiennyt, oliko hän vielä elossa.
Miten saitte sitten yhteyden?
Saimme yhteyden eri viranomaisten kautta.
Muunmuassa Pelastakaa Lapset Ry:n kautta...
Neljän vuoden jälkeen saimme palata yhteen.
Tiesikö miehesi, että olit raskaana?
Oliko hän tietoinen siitä, että perheessä oli neljäs lapsi?
Kyllä hän tiesi.
Hän sai kohdata sekä sinut että lapset.
Se oli varmasti tunteilla ladattu kohtaaminen tilanteessanne.
Tunteet olivat sanoinkuvaamattomia.
Olimme järkyttyneitä...
kulttuurishokista, surusta ja tietoisuudesta.
En tiedä, miten selvisimme siitä,
mutta Jumala auttoi minua selviämään.
Monia kertoja olin toivonut...
En olisi halunnut elää, jollei minulla olisi ollut lapsia.
Saat kertoa jatkostasi.
Siihen sisältyy raamattukoulu kaiken muun ohella.
Palaamme pian takaisin.
Muuttunut elämä: Abeba Russom
Tervetuloa takaisin. Vieraanamme on Abeba Russom.
Olet kotoisin Eritreasta. Tunnetko jo olevasi ruotsalainen?
Ymmärrän etteivät juuremme katoa meistä koskaan...
Mutta voitko tuntea itsesi samanaikaisesti ruotsalaiseksi?
Kyllä. Näin monen vuoden jälkeen...
Olen jo sopeutunut tilanteeseen, johon jouduin.
Sinä olet sopeutunut, mutta et tunne olevasi täysin ruotsalainen.
Ruotsalaisuus on ehkä lisämauste?
Luulen, että voin kuvata asiaa näin.
Minulle ei sovi, että olen vain eritrealainen.
En halua vaikuttaa sillä tavalla. En ole myöskään vain ruotsalainen.
Elämä yhdessä Jeesuksen kanssa on niin ihanaa.
Voin elää missä vain.
Selviämme kaikista elämän- tilanteista yhdessä Hänen kanssaan.
Täällä olen kotonani Hänen kanssaan.
Suurenmoista, eikö vain? Raamatussa sanotaan
ettei meitä tunneta juutalaisina tai kreikkalaisina.
Jeesuksessa kaikki erottavat muurit katoavat.
Kansallisuudet ja niiden asettamat rajat katoavat.
Kuilut miehen ja naisen, nuoren ja vanhan välillä katoavat.
Kaikki saavat olla yhtä Jeesuksessa ja olla kotonaan.
Tämä on suuri etuoikeus ihmiselle.
Vapaudumme luonnollisista rajoituksistamme,
jotka usein vahingoittavat ihmisiä.
Ettemme koskaan jättäisi maatamme...
Ettemme koskaan voisi sopeutua kansaan,
joka on meistä täysin erilainen, ja jonka kieltä emme osaa...
Mutta Kristus Jeesus on yhdistänyt meidät.
Hänen rakkautensa yhdistää meidät ihmisiin.
Alamme ymmärtää, miten kallisarvoinen jokainen ihminen on.
Menemme vielä ajassa taaksepäin elämässäsi, Abeba.
Palaamme siihen aikaan,
kun synnytit neljännen lapsenne täällä Ruotsissa.
Sait myös yhdistyä jälleen miehesi kanssa neljän vuoden jälkeen.
Olitte eläneet erillänne. Ja pääsit myös...
Ruotsissahan oli kaikesta huolimatta uskovaisia...
Heitä ei ollut niin monta, mutta sait kohdata heitä.
Pääsit seurakuntaan. Sitten aloitit raamattukoulun. Kerro siitä.
Ensimmäisen vuotemme olimme Södermalmin seurakunnassa.
Siellä he aloittivat ensimmäistä kertaa raamattukoulun.
Päädyin sinne osaamatta sanaakaan ruotsia.
Päädyit ruotsalaiseen raamattukouluun? - Kyllä.
En tiedä, mitä ihmiset ajattelevat kuullessaan tästä.
Jumala on ihmeiden Jumala. Kaikki on Hänelle mahdollista.
Olin epätoivoinen saadakseni otteen yliluonnollisesta.
Minun luottamukseni oli ainoastaan Jumalassa.
Kaksi päivää istuin siellä ruotsalaisten joukossa.
He puhuivat kummallisesti
enkä voinut ymmärtää sanaakaan.
Jumala kohtasi minut siinä erityisellä tavalla.
Olin aivan haltioitunut.
Olin kuin Jumalan sylissä kolmen tunnin ajan.
Kolme tuntia? - Kyllä, kahdeksasta kello yhteentoista.
Tällaisella...Millä nimellä sitä kutsutaankaan...
Kahvitauolla vain seisoin tietämättä, missä olin.
Jumala teki minussa paljon tuon päivän aikana.
Sen jälkeen alkoi tapahtua ihmeitä ja merkkejä
minun sisimmässäni ja myös ympäristössäni.
En ollut saanut oleskelulupaa. Nyt sain sen.
Minulla ei ollut ruotsalaista Raamattua, mutta...
Uskokaa tai älkää, minä sanon totuuden.
Sain hyllyyni aivan uuden ruotsalaisen Raamatun.
Kirjahyllyysi ilmestyi ruotsalainen Raamattu?
Avasin sen. Olin ensimmäinen ihminen, joka avasi sen.
Monet ovat todistaneet tällaisista asioista.
Ymmärsitkö, mitä Raamatussa sanottiin?
En. Erotin vain, oliko kyseessä englanti vai ruotsi.
Kysyin ihmisiltä, voisinko lainata ruotsalaista Raamattua
enkä saanut. Olin neljättä päivää raamattukoulussa.
Opettajat Södermalmin seurakunnassa tiesivät kaikki yksityiskohdat
siitä, mitä minulle oli tapahtunut.
Tällä tavalla tapasin pastorimme Gunnar Berglingin.
Hän oli yksi opettajistamme.
Tunsin sydämen yhteyttä hänen kanssaan.
Sain vapauden astua eteen ja puhua hänen kanssaan.
Kiitos siitä pastori Gunnarille.
Hänellä oli kärsivällisyyttä kuunnella minua
lähes joka päivä väliajoilla.
Tulin hänen luokseen. Hän istui paikallaan ja kuunteli minua.
Gunnar Bergling, Arken seurakunnan pastori,
opetti tuohon aikaan Södermalmin seurakunnan raamattukoulussa.
Arken seurakuntaa ei ollut vielä olemassa enkä tiennyt kuka hän oli.
Hän ei ollut vielä pastori. -Tällä tavalla tapasin hänet.
Syntyi sydämen yhteys.
Hänestä tuli minulle isähahmo.
Meidän maassamme meillä on tapana kutsua isäksi
hengellistä esikuvaamme.
Tällä tavalla minä koin pastori Gunnarin.
Sanoin hänelle monta kertaa: "Olet minun isäni."
Tarkoitin, että hän oli minulle hengellinen isä.
Mutta hän oli minulle myös todellinen isä.
Haluan palata nyt tähän, miten opit ruotsia.
Sinähän jatkoit raamattukoulua.
Alussa et ymmärtänyt sanaakaan.
Jumala kuitenkin teki jotain tälle kieliongelmalle. Kerrotko siitä?
Neljännen päivän jälkeen
korvani alkoivat avautua.
Silloin ymmärsin asiayhteyden.
Olin katsonut oikealla ja vasem- malla istuvia opiskelutovereitani.
Aloin kirjoittaa muistiin Raamatunjakeita.
Aloin ymmärtää nimiä. Oli Matteus, Johannes, Luukas...
Sain nuo nimet.
Seurasin mukana raamattukoulussa.
Vähitellen aloin myös ymmärtää. Se oli kiehtovaa.
Muistatko, saitko ottaa vastaan parantumista
tuon raamattukouluvuoden aikana?
En silloin, kun kävin Södermalmin seurakunnan raamattukoulua.
Saitko tilaisuuksia tyhjentää itsesi ja kertoa...?
En kokenut sellaistakaan.
Olin täynnä surua, kipua ja pettymystä.
Sain kyllä tuulettaa hieman. -Puhuit isä Gunnarin kanssa?
Kyllä. Sitten Arken aloitettiin.
Se tapahtui 1986 ja 1987 välisenä aikana.
Monet opiskelutovereistani
halusivat minun aloittavan siellä. Asetuin poikkiteloin, mutta...
Minun täytyy lyhentää kertomustani...
Aloitin Arkenin raamattukoulun viikon myöhässä.
Pastori Gunnar sanoi minulle:
"Minähän tiesin, että aloitat. Olet myöhässä mutta tervetuloa!"
Sait aloittaa raamattukoulun? -Niin aloitin.
Meille tuli eräs Raamatun opettaja.
Hänen nimensä oli Gustav, ja hän oli lääkäri mikäli muistan oikein.
Hän opetti meille anteeksiannosta.
Saitte opetusta anteeksiannosta. -Kyllä.
Ensimmäistä kertaa ymmärsin,
miten paljon katkeruutta minussa oli.
Oli katkera kaikille ja kaikkea kohtaan.
Olin katkera Jumalaa kohtaan.
Olin katkera koko Etiopian kansalle.
Olin katkera kaikille ja kaikkea kohtaan!
Olin katkera koko Afrikan maanosalle.
Kysyin Jumalalta useita kertoja:
"Etkö voi heittää pois koko maanosaa?"
Minä jopa leikkasin Afrikan maanosan kartastani
kipuni tähden. Kysyin: "Miksi Sinä loit meidät?"
Luulen, että parantumiseni todella alkoi siinä,
kun hän opetti meille anteeksiannosta.
Katkeruus voi sulkea meidät ulkopuolelle
kaikesta siitä hyvästä, mitä Jumala on ajatellut meitä varten.
Minä rimpuilin kovasti.
Minä rimpuilin ja sain apua eritrealaiselta professorilta.
Hän oli teologian professori, joka opetti Uppsalassa.
Hän auttoi minua tekemään eron ihmisen ja saatanan välillä.
Minulle kaikki ihmiset olivat lähes satanisteja.
Sinä näit vain pimeyttä. -Niin juuri.
Mutta sitten aloin uskossa
pyytää anteeksiantoa ja antaa anteeksi.
Minulta meni kuusi vuotta päästää irti tästä.
Prosessi kesti kuusi vuotta? -Kyllä, kuusi vuotta.
Se oli jatkuvaa anteeksiannon prosessia.
Kaikkiaan kuusi vuotta. -Oi, se oli pitkä prosessi.
Sinähän kävit raamattukoulua kolme vuotta.
Prosessi jatkui nämä vuodet. Pystyitkö ottamaan vastaan
parantumista sieluusi hiljalleen, vai miten se tapahtui?
Parantuminen alkoi uskoakseni, kun aloin antaa anteeksi ihmisille.
Sydämeni alkoi avautua Jumalan rakkaudelle.
Mitä enemmän annoin anteeksi, sitä enemmän rakkaus sai sijaa.
Olin kerran tilanteessa, jossa vielä katkeroiduin.
Jos minulla olisi ollut mahdollisuus, olisin voinut
lyödä tuon ihmisen kuoliaaksi.
Sanoin Jumalalle:"En halua olla tekemisissä kanssasi."
En halunnut elää.
Viskasin Raamatun pois.
Nousin seisomaan kyyneleet silmissäni.
Silloin tunsin voiman, joka veti minua hiuksistani.
Luulin, että lapseni tai joku ystävistäni teki sen.
Niinpä ärsyynnyin entisestäni ja katsoin ympärilleni.
Takanani ei ollut ketään. Kävin jokaisessa huoneessa.
Asunnossani ei ollut ketään ihmistä.
Minä pelästyin tosissani. Mietin, onko tämä todellista.
Sanoin Jumalalle: "Annan Sinulle tilaisuuden."
Avasin Raamattuni.
Avasin sen 1. Pietarinkirjeen 5:8 kohdalta.
Siellä varoitettiin kiljuvasta jalopeurasta, paholaisesta.
Kiljuva jalopeura käy ympäriinsä voidakseen niellä meidät, jne.
Silloin aloin ihmetellä:"Etkö sinä tehnytkään tätä, Jumala?"
Eivät ihmiset tee tällaista.
Miten voin tehdä eron tämän ja tuon asian välillä?
Sain jälleen soittaa tuolle professorille.
Hän kutsui minut sunnuntain kokouk- seen Betlehem-seurakuntaan
Hän sai minut kertomaan tästä ihmisille.
Tämä tapahtui silloin vastoin tahtoani.
Luulin, että hän teki sen julmuuttaan.
Mutta kun kerroin tämän, oloni oli huojentunut.
Jumala ei siis vetänyt sinua tukasta?
Se ei ollut kukaan ihminenkään vaan pimeys, vai mitä?
Ei, en usko niin. Luin tuota kohtaa.
Soitin tuolle pastorille,
ja minulla oli myönteinen, voimakas kokemus.
Polvistuin ja itkin.
Silloin näin Jeesuksen Kristuksen
ristillä roikkumassa elävänä kuvana.
Hän vuosi verta koko ruumiistaan.
Mutta Hänen katseensa...Hänen katseensa oli täynnä rakkautta!
Hän katsoi minuun. Hänen katseensa valloitti sydämeni heti.
Katsoin Häneen ja mietin: "Miksi minä itken?"
"Miksi olen niin katkera?"
"Vaikka Sinut naulittiin ristille ja vuosit verta?"
"Silti Sinä katsot minuun noin." Pyysin anteeksi.
Ihmisille anteeksiantaminen auttoi minua paljon.
Minun tilanteeni verrattuna siihen, mitä Jeesus koki -
Hänen näyttämänsä näyn kautta ymmärsin sen -
oli niin pientä.
Sinun kärsimyksesi oli pientä Hänen kärsimyksensä rinnalla.
Kyllä. Se auttoi minua.
Onko parantumisprosessi,
Jeesuksen parantava työ jatkunut? Vai kestikö se kuusi vuotta?
Ei. Minä sain... Miten sen sanoisin?
Minusta tuli itsepäinen ja rohkea ottamaan vastaan esirukousta.
Menin eteen kertomaan tämän kokouksen jälkeen
jokaiselle Jumalaa palevelevalle miehelle ja naiselle.
He laittoivat kätensä päälleni ja rukoilivat.
Sain jatkuvasti sielunhoitoa.
Monet henkilöt ovat olleet tässä mukana.
Sekä eri Jumalan palvelijat että Arkenin henkilökunta.
Muistan erään henkilön,
jonka nimi oli Valborg Johansson.
Hän oli Arkenin parantumiskeskuksen johtaja. Eräässä tilanteessa-
tulin aamulla hyvin pettyneenä. Halusin keskustella hänen kanssaan.
Hän vei minut erääseen huoneeseen ja kerroin tilanteestani.
Hän alkoi itkeä kovaan ääneen. Hän huusi.
Hän piti minua sylissään melkein 10 minuuttia.
Minulle se oli unohtumaton hetki.
Koin Jumalan rakkauden.
Joku oli ymmärtänyt sen, mitä koin.
Uskon, että siinä tilanteessa tapahtui paljon.
On kulunut useita vuosia.
Tiedän, että tänä päivänä palvelet Jeesusta itse.
Olet palava evankelista ja matkustat paljon
ympäri maailmaa. Käyt täällä Arken seurakunnassa.
Olet aina täällä tovin ja sitten matkustat taas.
Saarnaat Jumalan Sanaa, saarnaat Jeesuksesta.
Onko parantumisprosessi mielestäsi valmis?
Vai työstätkö vielä asioita?
Uskon, että parantuminen tuli valmiiksi
kuuden vuoden intensiivisen anteeksiannon prosessin jälkeen.
Tämä vaikutti myös toimintaani.
Menin niiden ihmisten luokse, joita pystyin tavoittamaan.
Annoin heille lahjoja ja kukkia.
Pyysin anteeksi, annoin anteeksi ja kirjoitin kirjeitä.
Niin parannuin ja vapauduin paljosta surusta ja kivusta.
Jumalan rakkaus alkoi kasvaa minussa.
Aloin ymmärtää monia ihmisiä.
Sain paljon voimaa
siitä, että sain palvella ihmisiä tällä sanomalla
Jeesuksen sovitustyöstä ja rakkaudesta.
Minä itse olin toivoton kaikilla alueilla.
Pystyin elämään ja selviytymään tilanteestani.
Sain olla ihminen ihmisten joukossa.
Sain olla mukana...
Miten sanoisin? Sain olla mukana seurakunnassa,
jossa Herra saa toimia.
Hän auttaa ja ymmärtää ihmisiä, joita ei ole ymmäretty.
Siksi minä rakastuin Jeesukseen yhä enemmän.
En voinut sille mitään, että halusin kertoa kaikille kaiken.
Nyt matkustan ympäri maailman
kertoen tästä yksinkertaisesta Rakkaudesta.
Saat kuvailla Jeesusta muutamalla sanalla.
Kuka Jeesus on sinulle?
Minulle Jeesus on läheinen Ystävä.
Hän ymmärtää tilanteeni kaikista syvimmin.
Hän samaistuu minuun.
Hän ei pelkästään sääli minua.
Hän auttaa minua kaikissa
ongelmatilanteissa ja kriiseissä enkä tunne olevani tuomittu.
Jeesus on se, jota kutsun
Rakkaudeksi, joka ei aseta ehtoja.
Hän rakasti sellaista syntistä kuin minä olin.
Hän rakastaa sitä, joka on aivan toivoton.
Olen ollut toivoton toivottomien joukossa.
Jos Hän voi rakastaa minua, antaa minulle anteeksi
ja auttaa minua niin voin rohkeasti kertoa kaikille
maailman ihmisille: "Rohkaistu. Tule Jeesuksen luokse."
Hän ymmärtää sinua. Voit olla varma, että Hän auttaa sinua.
Hän auttoi minua ja perhettäni Hän yhdisti minut ja mieheni.
Nyt minulla on neljä suurenmoista lasta.
He voivat hyvin. Minusta on tullut myös isoäiti.
Elämä maistuu...
Elämä maistuu yhä enemmän.
Se paranee paranemistaan. Tunnen olevani uusi ihminen joka päivä.
Minulla on tällainen täydellinen...
Voisin sanoa sitä vakuuttuneisuudeksi.
Kuka tahansa ihminen, missä tahansa tilanteessa
voi tulla autetuksi, jos Hän avaa sydämensä Jeesukselle Kristukselle.
Kiitos, Abeba. Silmäni ovat täynnä kyyneliä.
Todistuksesi kosketti minua.
Olen liikuttunut siitä, kuka Jeesus on ja mitä Hän voi tehdä.
Nyt minä itken.
Emme voi päättää tätä ohjelmaa rukoilematta.
Rukoilemme pelastusrukouksen.
Jeesus haluaa kohdata jokaisen ihmisen.
Olet kuullut Abeban kertovan ainutlaatuisesta elämästään.
Hänen matkansa oli dramaattinen ja traumaattinen
ja hän on kulkenut sen yhdessä Jeesuksen kanssa.
Jumala oli kanssasi vaikka tunsit olevasi hylätty.
Jumala ei hylkää ketään.
Hän valvoo Sanallaan, silmillään,
sydämellään ja kädellään. Hänen kätensä on jokaisen elämän yllä,
tunsimme Häntä tai emme.
Päätämmme tämän ohjelman
antaen sinulle mahdollisuuden avata sydämesi Jeesukselle.
Hän on suurenmoisin Persoona, josta voimme puhua.
Sinä voit sulkea silmäsi ja laittaa kätesi ristiin.
Voit tehdä miten haluat, mutta avaa sydämesi Hänelle.
Jeesus ei voi vastustaa rehellistä ja avointa sydäntä.
Isä, tulemme luoksesi Jeesuksen nimessä.
Tiedämme, että Jeesus on ainut tie luoksesi.
Sinä istut valtaistuimella. Sinä hallitset taivaassa.
Sinä lähetit Jeesuksen maan päälle
pelastaaksesi koko ihmiskunnan, jokaisen ihmisen.
Samalla tavalla kuin näit Abeban elämän,
näet jokaisen elämän tässä hetkessä.
Näet jokaisen ihmisen.
Kiitän Sinua, Isä, että saamme tulla luoksesi Jeesuksen kautta.
Saamme antaa itsemme Sinulle.
Voit rukoilla tämän rukouksen nyt kanssani,
jos haluat avata sydämesi Jeesukselle.
Tulen luoksesi, Isä.
Avaan sydämeni Sinulle näin, yksinkertaisesti.
Kiitän Sinua, Jeesus, että kannoit jokaisen synnin.
Kannoit kaiken kivun.
Haluan rukoilla anteeksiantoa,
koska olen kulkenut omaa tietäni
ja olen kieltänyt Sinut.
Rukoilen anteeksiantoa jokaisesta synnistäni...
...juuri nyt. Kiitos, Jeesus, että kannoit juuri minun syntini.
Kieltäydyn kulkemasta yksin, ilman Sinua.
Sanon 'kyllä' Sinulle, Jeesus, ja avaan sydämeni.
Tule sydämeeni. Sanon 'kyllä' elämälle yhdessä kanssasi, Jeesus.
Sanon sydämestäni 'kyllä' vaeltaa yhdessä kanssasi, Jeesus.
Ohjaa minua oikeaa tietä Sinun nimesi tähden.
Haluan oppia tuntemaan Sinut ja saada rakkausyhteyden Sinuun.
Jeesus, avaudun Sinun rakkaudellesi.
Täytä minut ilollasi. Täytä minut rauhallasi.
Täytä minut uskollisuudellasi.
Haluan oppia tuntemaan Sinua yhä enemmän, Jeesus.
Kiitän Sinua, Isä,
että olet tehnyt minusta lapsesi, oman lapsesi.
Kiitos, että saan olla osa Sinun perhettäsi
ja Sinun sylissäsi.
Kiitos siitä, että olen pelastunut ja uudestisyntynyt.
Kiitos Sinulle, Jeesus Kristus.
Ohjaa minua oikeaa tietä, Jeesuksen nimessä. Amen.
Kiitos Jeesus. Jos olet rukoillut tämän rukouksen...
Sinun ei tarvitse rukoilla juuri näillä sanoilla.
Kun sanot sydämestäsi 'kyllä' Jeesukselle, olet pelastunut.
Elämäsi on turvallisesti Jeesuksen käsissä tässä ja nyt.
Jeesus asuu sydämessäsi.
Jeesus ei koskaan hylkää sinua,
jollet tietoisesti kiellä Häntä.
Hän ei koskaan hylkää ihmistä.
Pelastuttuasi on tärkeä saada yhteys seurakuntaan.
Meillä on päivystyspuhelin.
Voit soittaa ruudussa näkyvään numeroon.
Ota yhteys johonkuhun uskovaan. Kerro jollekin ratkaisustasi.
Ole rohkea, aivankuin Abeba, hänen tultuaan Ruotsiin.
Mene seurakuntaan, jossa saat kokea uskovien yhteyttä.
Emme selviä ilman sitä.
Lankeamme helposti, jos meillä ei ole yhteyttä toisiin uskoviin.
Mene elävään seurakuntaan. Olet tervetullut myös Arkeniin.
Et ehkä asu täällä lähistöllä.
Päivystyspuhelimestamme voit kysyä vinkkejä muista seurakunnista.
Ehkä tarvitset esirukousta. Kuulit Abeban pitkästä prosessista.
Kyse on parantumisprosessista, Jeesuksen parantavasta työstä.
Joskus se vie aikaa. Jumala voi tehdä ihmeitä silmänräpäyksessä,
mutta toisinaan se vie aikaa. Voit soittaa puhelinnumeroon
ja rukoilemme yhdessä kanssasi. Ehkä haluat raamattukouluun.
Ehkä haluat parantumispäiville. On niin paljon apua saatavilla.
Jeesus ojentaa aina kätensä auttaakseen jokaista ihmistä.
Älä epäröi soittaa meille ja antaa kuulua itsestäsi.
Näemme pian.
Seuraavalla kerralla saamme kuulla uuden todistuksen.
Kiitos tästä illasta, ja Jumala siunatkoon sinua.
Ja sinua myös, Abeba.
Käännös: Niina Paso
Päivystyspuhelin: 045 113 6000 Sähköposti: helsinki@arken.org
Mikäli tämä ohjelma kosketti sinua ja haluat tukea ohjelmien käännös- ja tekstitystyötä soita tukinumeroomme 0600-10077 (9,85 euroa + pvm) Nordea: 111230-342789 viite: 7744 OKH 720A