o
Tri Gunnar Bergling: Usko ja toivo osa 2
Hei! Olet lämpimästi tervetullut Arken-seurakuntaan!
Tänään puhumme uskosta ja toivosta. - Aivan.
Olemme aikaisemmin keskustelleet uskosta, mutta emme ehtineet
kunnolla puhua toivosta. Mikä on niiden ero?
Niiden välillä on suuri ero, joka ei ehkä ilmene puheessa.
Jos joltakin kysytään uskooko hän, että jotakin tapahtuu
tietyllä tavalla, hän voi vastata: "Toivon niin."
Tarkoitat siis tavallista ihmistä. - Juuri niin.
Häneltä voidaan siis kysyä: "Uskotko näin käyvän?"
ja hän vastaa: "Toivon niin."
Ennen kuin rukoilen jonkun puolesta kysyn:
"Uskotko, että Herra parantaa sinut?" ja henkilö vastaa: "Toivon sitä."
Näin he ilmaisevat olevansa avoimia parantumiselle.
Oikeastaan "toivon sitä" tarkoittaa, etten tiedä käykö näin,
vaikka mielelläni soisinkin niin käyvän.
Asiasta ei siis olla varmoja. - Niin.
Usko Raamatussa tarkoittaa sitä, että on vakuuttunut jostakin tai
tietää jotakin, jota ei vielä näe tai tunne
ruumiissaan tai sielussaan.
Asiaa ei joko ymmärrä tai tiedä, miten se tapahtuu,
mutta sen uskoo kuitenkin ja on siitä vakuuttunut.
Tätä tarkoitamme tavallisesti, kun puhumme uskosta.
Kun otamme Jeesuksen sydämeemme, on paljon asioita,
joita emme tiedä tai ymmärrä,
mutta luotamme ja uskomme siihen, että Hän on kuollut ja ylösnoussut
puolestamme ja voimme syntyä uudesti ja tulla
Jumalan lapseksi, kun otamme Jeesuksen pelastajana sydämeemme.
Uskomalla tähän voimme ottaa tarjouksen vastaan
ja näin tulemme Jumalan lapsiksi.
Mikä tehtävä toivolla sitten on?
Toivo tarkoittaa oikeastaan samaa kuin näky:
näemme jotakin kaukaisuudessa.
Jos toivoa ei ole, ei uskoa oikeastaan tarvita,
sillä usko ottaa toivon vastaan jo tässä hetkessä.
Se, mitä toivotaan, nähdään jossain kaukana ja
siihen uskotaan niin paljon, että voidaan sanoa,
että se omistetaan jo nyt.
Olipa monimutkaista. Tätä täytyy lähestyä toisesta suunnasta.
Voidaanko sanoa, että toivo on jotain hyvää?
Kyllä, toivo on varmasti jotain hyvää.
Ja toivoa tarvitaan uskoon tulemiseen?
Toivo puhuu sellaisesta, joka on tulevaisuudessa.
Eikö usko tee samoin? -Ei, usko puhuu nykyhetkestä.
Usko koskee siis nykyhetkeä, toivo taas tulevaisuudessa olevaa
näkyä ja päämäärää.
Jos siis sanon, että minulla on toivo päästä taivaaseen, tarkoitan,
että toivoni päästä taivaaseen on niin kaukana tulevaisuudessa,
etten näe sitä vielä, mutta olen nyt vakuuttunut uskon kautta,
että se tulee toteutumaan.
Vakuutun siis uskon kautta, että toivoni toteutuu.
Niinpä en ole levoton tulevaisuuden suhteen,
sillä vaikka en ole vielä nähnyt sitä, omistan sen uskossa.
Sen vuoksi voin ottaa sen rauhallisesti.
Usko antaa siis rauhan elämääni tässä hetkessä
siksi, että minulla on varmuus siitä, mitä toivon.
Mitä toivo sitten antaa?
Toivo antaa... miten sen nyt sanoisi...
toivo antaa toivoa.
Toivo saa aikaan sen, että voin odottaa iloisena
erilaisten asioiden toteutuvan
ja usko antaa minulle rauhan niin, että tiedän jo nyt omistavani ne.
Ei ole siis toivotonta. - Ei.
Heprealaiskirjeessä puhutaan tästä.
Jos kääntäisin "toivon" "näyksi"...
Näkyhän ei tarkoita sitä, että olisin nähnyt sen jo toteutuneen
vaan sitä, että näen kauempana jotakin, jota kohti
kuljen ja joka tulee toteuttaa.
Se, mikä saa minut kulkemaan siihen suuntaan
ja toteuttamaan sen, on usko.
Muuten en pääse eteenpäin. - Aivan, luovutan,
jos en enää usko pystyväni pääsemään perille,
en siis usko kestäväni koko matkaa, koska sisimpäni ei ole varma siitä.
Tässä sanotaan: "Usko on luja luottamus siihen, mitä toivotaan,
siis Hepr 11:1:"Usko on luja luottamus siihen, mitä toivotaan,
eli olet vakuuttunut siitä, mitä toivot, jo nyt.
Mutta luonnollisilla silmilläsi näet toivon täyttyneenä
vasta tulevaisuudessa.
Kun sitten tulevaisuudessa näet toivon täyttyneenä, lakkaa usko.
Silloinhan olen perillä. - Uskoa ei enää tarvita,
sillä nyt näet luonnollisilla silmilläsi.
Tarvitsemme uskon silmiä nähdäksemme
toivomme täyttyneenä jo tässä ja nyt.
Onko tässä ajalla merkitystä? - Ei, se voi vaihdella suuresti.
Miten hitaasti tai nopeasti asia tapahtuu,
riippuu päämäärästä ja näystä.
Näkymme voi olla lähellä tai pitkällä, esim. iankaikkisuus.
Kun olet ottanut Jeesuksen vastaan, sinulla on iankaikkinen elämä nyt.
Kun iankaikkisuutta ajatellaan taivaaseen pääsemisen yhteydessä,
silloin tarkoitetaan myöhemmin tapahtuvaa asiaa,
mutta tiedät varmasti omistavasi sen jo nyt.
Tämän hetken ja taivaaseen pääsemisen välinen aika
ei kulu siihen, että yrität saada suuremman varmuuden
taivaaseen pääsemisestä, vaan tämä varmuus sinulla on jo nyt.
Tiedät, miten tulee käymään, vaikka et vielä olekaan nähnyt sitä.
Tämä varmuus on sinun uskosi.
Lopputulos on jo luvattu iankaikkisessa toivossa.
Jos kuitenkin puhumme esimerkiksi parantumisesta eli
jos kuluu hyvin pitkän aikaa eikä tulosta ole näkyvissä,
niin onko syytä alkaa epäillä, että uskoa puuttuu
vai voiko uskoa olla, vaikka aikaa kuluisikin paljon?
Kumpikin on mahdollista.
Eläminen Herran ja Hänen sanansa kanssa,
rakentaa, kasvattaa ja vahvistaa uskoamme
niin, että selviämme paremmin koettelemuksista.
Tämä kestää koko elämän ajan.
Mutta voidaan myös sanoa, että aika ei ole ratkaisevaa,
vaan asia voi olla yhtä varma, vaikka aikaa kuluisikin paljon.
Niinpä jos mietit riittäkö uskosi tai onko uskossasi jotakin vikaa,
kun saat odottaa niin kauan,
niin uskon, ettei asian tarvitse ollenkaan olla näin.
En oikein tiedä, miksi asia on tavalla tai toisella.
Toisinaan asiat tapahtuvat nopeasti, toisinaan aikaa kuluu.
Meillä ei siis ole tähän vastausta. -Ei ole.
Vaelluksemme vain jatkuu kunnes näemme.
Toisinaan taas jotkut asiat nopeuttavat toisten toteutumista
sen kautta, että kasvamme uskossa.
Saamme kokemuksia, jotka toimivat eri alueilla
ja vähitellen lähestymme myös sitä aluetta,
joka on ollut vielä keskeneräinen.
Rohkaistumme, kun usko valloittaa nopeasti ympäröiviä alueita.
Nyt pidämme pienen tauon ja jatkamme hetken kuluttua.
Tervetuloa takaisin uskoa käsittelevään ohjelmaamme.
Käsittelimme juuri kestäväisyyttä
ja tällä alueella voi todella joutua koetelluksi. - Aivan.
Monet saavat odottaa odottamistaan.
Miten meidän tulisi suhtautua odotusaikaan?
Mielestäni meidän tulisi suuntautua johonkin muuhun.
Meidän tulisi siis suuntautua Jumalan palvelemiseen
eikä vain istua tuijottamassa sitä, mitä emme vielä ole saavuttaneet
eikä miettiä sitä jatkuvasti antaen sen varjostaa koko elämäämme.
Meidän tulisi omistautua Jumalan palvelemiseen kaikilla
alueilla, joilla voimme.
On myös alueita, joilla on vaikeuksia
sen vuoksi, että eräät asiat eivät ole vielä ratkenneet.
Ajatellessamme näitä kiitämme että ne ovat Jumalan kädessä.
Olemme rukoilleet niiden puolesta, vastaanottaneet vastauksen uskossa
ja voimme julistaa, että meillä on se, mitä Jumala on luvannut,
ja kiitämme Häntä.
Sitten palvelemme Jumalaa emmekä juutu paikallemme.
Nämä asiat saavat helposti liian suuren merkityksen
ja niistä tulee lähes koko elämän tarkoitus.
Näin kadotetaan tämä hetki, johon usko vaikuttaa.
Meillä ei ole rauhaa vaan takerrumme siihen,
ettemme ole perillä. Se ei ole hyvä asia.
Hepr 10:35 sanoo: Älkää siis heittäkö pois uskallustanne,
jonka palkka on suuri.
Sillä te tarvitsette kestäväisyyttä tehdäksenne Jumalan tahdon
ja saadaksenne sen, mikä luvattu on."
Meillä tulee siis olla kestävyyttä, mutta ei sellaista,
jossa juutumme paikallemme,
sillä silloin takerrumme epäuskoon ja rauhattomuuteen.
"Tapahtuuko asia vai ei? Miksi se ei jo tapahdu?" ...
Tällainen vie elämämme umpikujaan.
Usko sitävastoin antaa rauhan,
niin että vapaudumme tekemään muita asioita.
Jonkinlainen odotus toki säilyy, mutta ei sellainen,
joka varastaa aikaamme.
Siis jos sairautemme jatkuu, meidän tulisi hellittää
ja lopettaa sairauteemme tuijottaminen
ja keskittyä Jumalan palvelemiseen sairaudesta huolimatta.
Juuri niin.
Meidän tulee elää Jumalan kanssa täysillä kaikilla alueilla,
joilla voimme, niin kauan kuin voimme.
Rukoiltuamme ja otettuamme uskossa vastaan eri asioita
pysymme kestävinä sisimmässämme ja kiitämme Jumalaa niistä,
mutta emme juutu niihin, koska silloin jäämme paitsi elämästä.
Voiko uskoa parantumiseen saarnata, vaikka itse olisikin sairas?
Aivan mainiosti. Olen tehnyt niin useasti. - Onko se uskottavaa?
Kyllä, sillä saarnaamme Jumalan sanaa emmekä omaa kypsyyttämme,
hengellisyyttämme tai uskonvarmuuttamme.
Usein on niin, että parantumista julistavat saarnaajat,
jotka ovat selvästi itse sairaita, ehkä kamppailevat sen kanssa,
että voisivat itselleen ottaa uskossa vastaan sen,
minkä Herra on luvannut,
mutta heillä ei ole mitään ongelmaa toisten kohdalla.
He uskovat varmasti toisten parantumiseen ja niin tapahtuukin.
Eikö se ole tavallista, että on paljon helpompi uskoa
toisten kohdalla kuin itsensä?
Kyllä, sillä toisen sisimpiä tunteita ei tiedä
eivätkä ne häiritse samalla tavalla.
Siksi toisia voi usein palvella voimallisesti,
vaikka ei itselleen kykenisikään vielä vastaanottamaan samaa.
Täten oma rakentuminen on vielä kesken, vaikka
toisten kohdalla ollaan jo valmiita.
Oletko koskaan nähnyt, että ihmiset, jotka sanovat,
ettei heillä ole uskoa, parantuvat, kun joku, jolla on uskoa, rukoilee,
huolimatta siitä, ettei heillä itsellään ole uskoa?
Kyllä, toisenkin puolesta voi uskoa ja toimia parantumisen kanavana.
Kun taas puhumme itsellemme vastaanottamisesta,
niin silloin tarvitaan omaa uskoa ja kypsyyttä itseänsä varten.
Tämä on toisinaan paljon vaikeampaa, sillä tarvitaan paljon
kokemusten, kipujen ja vaikeiden olosuhteiden läpikäymistä,
joista ulkopuolinen ei tiedä
ja vaikka niistä puhuisikin, toinen ei pysty kokemaan niitä.
Näin ollen omat kokemukset, kivut ja rajoitukset häiritsevät.
Silloin tulisi keskittyä siihen, että uskolle antaa mahdollisuuden
olla uskoa eikä pyrkiä koko aikaa tulemaan vakuuttuneeksi
hyvien tunteiden kautta.
Tämä on vaikeaa. Toisen tunteista ei tiedä.
Etkö voisi antaa meille oman henkilökohtaisen esimerkin
uskonaskeleesta, jonka olet elämässäsi ottanut?
Se voi myös liittyä seurakuntaan.
Radikaalein ottamani uskonaskel koski parantumista perheessäni.
Isäni oli saanut veritulpan ja häilyi elämän ja kuoleman välillä.
Ollessani tapaamassa häntä tunsin,
että minun tulisi koettaa venyttää uskoani ja rohkaista häntä.
Siinä hän makasi kiinni laitteissa ja oli surullinen näky.
Kun sain kontaktin häneen kysyin, halusiko hän elää vai kuolla.
Oli erittäin haastavaa tehdä tuollainen kysymys.
Tunsin, että jos hän halusi elää, meidän tulisi rukoilla
yhteisestä sopimuksesta.
Kaikki olosuhteet puhuivat meitä vastaan; Hän oli kuolemassa.
Siltä ainakin tuntui ja näytti.
Pitkän ajan kuluttua hän vastasi: "Haluan elää."
Tartuin hänen käteensä ja niin rukoilimme yhteisestä sopimuksesta.
Hän toipui nopeasti ja tuli kotiin.
Silloin täytyi lähes ummistaa silmänsä olosuhteilta
voidakseen rukoilla uskossa.
Olosuhteet häiritsivät niin kovasti mielessäni, että minun täytyi
ummistaa silmäni ja ajatella, että hän on terve.
Toimiko uskon armolahja rukoillessasi?
Vaikea sanoa. Olen vain kiitollinen siitä, että hän tuli terveeksi.
Ihme tapahtui nopeasti, mikä oli suurenmoista! - Kyllä, todella.
Toiseksi olivat Arken-seurakuntaan liittyvät askeleet, jotka minun
täytyi ottaa täysin tuntemattomaan.
Minulla ei ollut mitään tietoa tulevaisuudesta, edellytyksistä
eikä elannosta.
Vastauksena tähän Herra käski minua luopumaan työpaikastani.
Sen teinkin välittömästi.
Tällä askeleella oli valtavasti seurauksia.
Päätin, etten tekisi tai yrittäisi löytää jotakin muuta.
En siis ryhtyisi tekemään jotain muuta työtä
tai hankkimaan itselleni elantoa.
Minulla oli aikaisemmin elatus, mutta Jumala käski luopua siitä.
Ajattelin, että silloin Hän hoitaa elatukseni.
Puolitoista vuotta olin ilman työtä,
rukoilin ja opiskelin sanaa, mutta ansiotyötä minulla ei ollut.
Siksi minulla ei myöskään ollut tuloja
ja niin opin rukoilemalla ottamaan vastaan talouteni
yliluonnollisesti.
Tämä tapahtui siis noin 20 vuotta sitten. - Kyllä, runsaat 20 vuotta.
Mitä silloin tapahtui? Kantoiko se? - Kyllä, mutta ei heti.
Alussa oli todella hankalaa ja sain vain murto-osan siitä,
mitä olin rukoillut, joten en voinut maksaa laskujani
ja minun täytyi soittaa monta piinallista puhelua
maksusuunnitelman aikaansaamiseksi.
Kahden kuukauden kuluttua olin tasoissa
ja sain niin paljon kuin olin rukoillut.
Mistä se johtui? Oliko sinulla liian vähän uskoa alussa?
Ilmeisesti.
Enhän koskaan aikaisemmin ollut saanut rahaa rukoilemalla
eikä minun koskaan ollut tarvinnut rukoilla rahaa.
Minulla oli se raha, jonka tarvitsin.
Rahaa oli mielestäni liikaakin ja olin antanut sitä poiskin.
En ollut koskaan saanut mitään tukea enkä tarvinnutkaan.
Nyt olin kuitenkin tilanteessa, jossa tarvitsin tukea ja
rahoja, jotka olin vuosien aikana antanut pois.
En ollut tottunut tällaiseen eikä rukoukseni toiminut aluksi hyvin.
Kului pari kuukautta ennen kuin aloin saada sen, mitä rukoilin.
Näin elin sitten puolitoista vuotta.
Tuon jakson lopussa aloit siis saada kaiken, mitä tarvitsit?
Noiden kahden kuukauden kuluttua näin tapahtui.
Ihmeellistä! - Se toimi todella koko ajan.
Onko sinulla ollut käyttöä sille, mistä puhuit,
että usko yhdellä alueella voi vaikuttaa toiseen alueeseen.
Aivan varmasti. Sille on ollut käyttöä, koska sillä vaikutetaan
alueisiin, joissa on kyse mm. sellaisesta,
että olosuhteita puhutellaan ja näin saadaan ne muuttumaan.
Ihmisten parantumisen puolesta rukoilemisessahan on kyse siitä,
että avataan tietä, jota Jumalan valtakunta tarvitsee,
voidakseen mennä eteenpäin raivattua tietä
jotta suljetut ovet avautuisivat ja uskon seurauksena
yliluonnollisesta tulisi luonnollista.
Jeesushan sanoi, että mikään ei ole mahdotonta sille, joka uskoo.
Tässä voin olla samaa mieltä.
Onko sinulla joku uskonprojekti meneillään tällä hetkellä?
Suuri uskonprojektini on rukoilla rahaa, materiaaleja
ja työntekijöitä rakentamaan suuren Arkenin valmiiksi.
Se on suunnattoman iso haaste,
paljon suurempi kuin monet varmasti aavistivatkaan.
Aavistin jo alussa, että tarvitaan valtavasti rahaa ja resursseja
ja tilanne on edelleenkin sama: paljon on vielä kesken,
mm. koko ilmanvaihtojärjestelmä.
Tämä kaikki on jotain aivan erityistä.
Olen kuitenkin varma uskossani, että kaikki tarvittava tulee
ja ihmiset ovat halukkaita auttamaan, tukemaan ja rukoilemaan.
Jumalan täytyy kuitenkin saada ihmisten sydämet liikkumaan.
Minä puhun Jumalalle ja Hän puhuu ihmisille. Meillä on siis työnjako.
En koe, että minun ensisijaisesti tulisi puhua ihmisille.
Kerron vain heille tekemisistämme ja tarpeistamme,
mutta Jumalan täytyy valmistaa sydämet
ja saada heidät ehkä lähettämään meille vähän materiaaleja.
Kaikki tällainen on tervetullutta, mutta se on ihme, kun se tapahtuu,
koska tiedämme, ettei se tapahdu automaattisesti,
siten, että ajattelemme ihmisillä olevan rahaa ja materiaaleja
ja heidän lähettävän niitä jos he kokevat Arkenin hyväksi asiaksi.
Näin tapahtuu kuitenkin vain, jos Jumala kehoittaa heitä.
Päätämme tähän tällä kertaa. Kiitos, Gunnar!
Kiitos myös teille! Jos Herra on puhunut teille,
käykää kotisivullamme, jossa on tietoa mm. rakennustyöstämme.
Osoite on: www.arken.org.
Seurakunnassamme tapahtuu paljon.
Se on fyysinen, mutta ennen kaikkea hengellinen rakennus.
Olemme mukana toteuttamassa Herran näkyä Hes 34:ssä.
Meillä on unelma saada tämä rakennus valmiiksi.
Käy katsomassa, mitä täällä tapahtuu.
Paljon on jo valmista, mutta paljon on myös kesken.
Haluamme valmistaa paikan tänne Kungsängenille,
jossa Herra saa toimia ja Jeesus kohdata ihmisiä,
jossa nälkäiset ja janoiset ihmiset tulevat ravituiksi.
Lue Arkenin näystä kotisivultamme.
Jos sinulla on kysymyksiä, voit lähettää meille sähköpostia
osoitteeseen: info@arken.org. Aina voit myös soittaa tänne,
mutta ennen kaikkea olet tervetullut jumalanpalveluksiimme.
Kotisivultamme löydät kaikkien tapahtumiemme ajat.
Kiitos sinulle! Tapaamme jälleen ensi viikolla. Hei, hei!
Suomennos: Heikki Järvenpää
Mikäli tämä ohjelma kosketti sinua ja haluat tukea ohjelmien käännös- ja tekstitystyötä soita tukinumeroomme 0600-10077 (9,85 euroa + pvm) Nordea: 111230-342789 viite: 7744 OKU 1944A