Ykkösosassa pohdimme kärsimyksen ongelman loogista selitysmallia.
Se pyrkii osoittamaan, että kärsimys poissulkee Jumalan olemassaolon.
Selvitimme, miksi ateistifilosofitkin myöntävät, että argumentti ontuu.
Mutta vaikka Jumalan ja kärsimyksen olemassaolo -
voidaan selittää logiikalla, selitys ei ole todennäköinen.
Maailmassa on paljon turhaa kärsi- mystä. Tuntuu epätodennäköiseltä, -
että Jumalalla on syytä sallia sitä.
Tämä selitysmalli perustuu todennäköisyyksiin.
Kärsimys todistaa empiirisesti, että Jumalan olemassaolo on -
― ei mahdotonta mutta erittäin epätodennäköistä.
Voidaanko väite perustella? Pohditaan kolmea kohtaa.
Ensinnäkin emme pysty varmuudella sanomaan, -
ettei Jumalalla ole syytä sallia kärsimystä maailmassa.
Meidän tilamme, aikamme, älymme ja tietomme ovat kuitenkin rajalliset.
Jumala sen sijaan näkee historian kaikki yksityiskohdat alusta loppuun -
ja ohjaa historian kulkua vapaiden valintojemme ja tekojemme kautta.
Tarkoitukset täyttääkseen Jumala saattaa joutua sallimaan -
matkan varrella suurta kärsimystä.
Kärsimys, joka tuntuu turhalta rajallisesta käsityskyvystämme, -
saattaa Jumalan laajassa näkökulmassa olla perusteltua.
Kokemamme asiat tuntuvat joskus järjettömiltä, kunnes näkökulmamme -
laajenee ja näemme Jumalan suunnitteleman kokonaiskuvan.
Toinen kohta: Täyden todistusaineiston perusteella -
Jumalan olemassaoloa voi pitää todennäköisenä.
Todennäköisyydet riippuvat aina taustatiedoista.
Jos ajattelemme vain kuvan miehen painoa, -
saatamme väittää, että hän tuskin on maailmanluokan huippu-urheilija.
Jos olemme valmiit vastaanottamaan uutta tietoa, -
että hän on mestarisumopainija, korjaamme oitis mielipidettämme.
Kun ateistit väittävät, että Jumalan olemassaolo on epätodennäköistä, -
meidän tulisi kysyä: "Minkä taustatiedon perusteella?"
Jos tarkastelemme vain kärsimystä, -
Jumalan olemassaolo voi hyvinkin tuntua epätodennäköiseltä.
Jos otamme huomioon kaikki taustatiedot ja vahvat perustelut -
Jumalan olemassaolon puolesta, johtopäätös voi olla hyvin erilainen.
Kolmas kohta: Kristinusko sisältää opinkappaleita, jotka puoltavat -
Jumalan ja kärsimyksen samanaikaista olemassaoloa.
Pohditaan niistä neljää. 1: Elämän päätarkoitus ei ole onnellisuus.
Ihmiset olettavat usein, että jos Jumala on olemassa, -
Hänen tehtävänsä on luoda mukavat olot meille ihmisille.
He ajattelevat, että elämän päätarkoitus on onnellisuus, -
ja siksi Jumalan tehtävä on pitää meidät onnellisina.
Kristinuskon näkemys on kuitenkin aivan eri.
Elämän tarkoitus on tuntea Jumala.
Ainoastaan se tuo todellisen, kestävän onnen.
Kärsimys saattaa viedä joko kärsivää itseään tai hänen lähellään olevia -
kohti Jumalan syvempää ja läheisempää tuntemista.
Ihmiskunnan historian tarkoitus on, että vapaan tahdon antanut Jumala -
saa mahdollisimman monet kääntymään Hänen puoleensa.
Kärsimyksen kautta Jumala vetää ihmistä lähemmäs vapaaehtoisesti.
Kristinusko kasvaakin voimakkaimmin maissa, joissa on suurimpia ahdinkoja.
"Jumala kuiskaa meille ilossamme, puhuu omassatunnossamme -
mutta huutaa kivussamme. Se on Hänen megafoninsa, -
jolla hän herättää kuuroa maailmaa." ― C. S. Lewis
Toiseksi ihmiskunta kapinoi Jumalaa ja Hänen tarkoituksiaan vastaan.
Hirvittävä pahuus ihmisessä todistaa, -
että hän on turmeltunut ja erossa Jumalasta.
Maailman moraalinen pahuus ei ole kristitylle yllätys.
Se on pikemminkin odotettavaa.
Kolmas opinkappale toteaa, että Jumalan tarkoitus ei rajoitu -
tähän elämään vaan ulottuu haudan tuolle puolen, ikuiseen elämään.
Tämä maailma on vasta alku, -
portti tuonpuoleiseen, ikuiseen elämään, jota ei voi edes kuvitella.
Paavali, joka kirjoitti ison osan Uudesta testamentista, -
koki myös vaivoja, hätää, ahdistuksia, vankeuksia ja nälkää.
Silti hän kirjoitti: "Me emme lannistu...
Sillä tämä hetkisen kestävä ja kevyt ahdistuksemme -
tuottaa meille iankaikkisen ja määrättömän kirkkauden, -
ylenpalttisesti, meille, jotka emme katso näkyväisiä, vaan näkymättömiä;
sillä näkyväiset ovat ajallisia, mutta näkymättömät iankaikkisia." 2. Kor. 4.
Paavali ymmärsi, että elämä kaikkine kärsimyksineen on väliaikaista.
Kipumme ei kestä ikuisesti. Elämä Jumalan kanssa sen sijaan kestää.
Paavali ei vähätellyt sitä hirvittävää ahdistusta, jota täällä kohdataan.
Hän itsekin kärsi.
Mutta hän näki, että kärsimykset eivät vedä vertoja ilolle, -
jota Jumala tarjoaa kaikille halukkaille.
Neljäs opinkappale on tämä: Jumalan tuntemista ei voi verrata mihinkään.
Jumalan tunteminen on olemassaolon täyttymys, loputonta hyvyyttä.
Siksi se, joka tuntee Jumalan, voi kärsimystenkin keskellä sanoa, -
että Jumala on hänelle hyvä.
Jos kristinusko on siis totta, kärsi- myksen ja pahuuden olemassaolo -
ei ole lainkaan epätodennäköistä. Kaikkien näiden syiden perusteella -
pahan ongelman todennäköisyyksien selitysmalli ontuu siis yhtä lailla -
kuin looginenkin selitysmalli. Pelkästään älyllisesti ajateltuna -
pahuuden ongelma ei kumoa Jumalan olemassaoloa.
Vaikka älylliset argumentit ontuvat, -
kärsimyksen ja pahuuden emotionaalinen ongelma pysyy.
Jos olet kärsinyt syvästi tai nähnyt läheisesi kärsivän suurta tuskaa, -
saatat miettiä: "Mitä väliä, onko Jumalaa?
Miksi etsisin tai palvelisin Häntä?
En halua olla Hänen kanssaan missään tekemisissä."
Sinä et ole yksin. Jumala tuntee nimesi.
Hän tietää, kuka olet ja mitä käyt läpi.
Jumala lupaa kulkea rinnallasi kärsimystenkin keskellä.
Hän antaa voimaa kestää.
Jeesus Kristuskin kärsi. Vaikka Hän oli syytön, -
Häntä kidutettiin ja Hänet tuomittiin kuolemaan.
Hänen kärsimyksellään oli tarkoitus: -
Avata meille pääsy ikuiseen elämään Jumalan luona.
Jumala ei ainoastaan ole olemassa. Hän rakastaa sinua. Hän etsii sinua.
Hän tarjoaa sinulle toivon. Ja ajallaan Hän tekee kaiken uudeksi.
"Hän pyyhkii kaikki kyyneleet heidän silmistään, eikä kuolemaa enää ole, -
ei surua, ei parkua eikä tuskaa, sillä kaikki entinen on mennyt." Ilm. 21:4
Suomennos: Marianne Tenetz