Vi är alla väl medvetna om lidandet och ondskan i världen.
Förskräckligt lidande, outsäglig ondska.
Hur kan då någon tro på existensen av en kärleksfull, allsmäktig Gud?
Och om Gud existerar, varför skulle någon vilja tillbe Honom?
Lidande och ondska. Ett logiskt problem.
Epikuros uttryckte ondskans och lidandets problem så här: -
Om Gud vill förhindra ondskan, -
men inte kan det, så är Han inte allsmäktig.
Om Han kan förhindra ondskan, men inte vill det, är Han inte god.
Men om Han både vill och kan, hur kan då ondskan existera?
Och om Han varken kan eller vill, varför då kalla Honom Gud?
Med andra ord är det logiskt omöjligt för Gud och lidandet att samexistera -
men vi vet mycket väl att lidande existerar, därför gör inte Gud det.
Är det här ett bra argument?
En allsmäktig, kärleksfull Gud existerar. Lidandet existerar.
Är dessa två meningar logiskt oförenliga? Nej.
Men "David är gift" och "David är ungkarl" är logiskt oförenliga satser.
David kan inte vara både gift och ungkarl.
Men det finns ingen tydlig motsägelse mellan de här två meningarna.
Det måste finnas gömda an- taganden bakom argumentet -
som ska framkalla den påstådda motsägelsen. Här är dom: -
Om Gud är allsmäktig så kan Han skapa vilken värld Han vill, och -
om Gud är kärlek så föredrar Han en värld utan lidande.
Om en allsmäktig, totalt kärleksfull Gud existerar -
så följer att lidande inte existerar.
Eftersom lidande helt klart existerar -
drar ateisten slutsatsen att Gud inte existerar.
Men är ateistens två gömda antaganden nödvändigtvis sanna?
Tänk på det första antagandet: kan Gud skapa vilken typ av värld Han vill?
Hur blir det om Han vill ha en värld befolkad med människor med fri vilja?
Det är logiskt omöjligt för Gud att tvinga någon -
att frivilligt välja att göra gott.
Framtvingade frivilliga val är som en fyrkantig cirkel.
Det är inte logiskt möjligt.
Gud saknar inte makt att göra det.
Det är bara det att uppdraget i sig självt är nonsens.
Det verkar inte vara möjligt att skapa en värld -
befolkad av människor som alltid frivilligt väljer att göra det goda.
Det första antagandet är inte nödvändigtvis sant.
Därför är argumentet misslyckat.
Hur är det med det 2:a antagandet?
Är det säkert sant att Gud skulle föredra en värld helt utan lidande?
Hur kan vi veta det?
Vi vet om fall där vi tillåter lidande -
för ett högre syfte.
Om det ens är möjligt att Gud tillåter lidande -
för ett högre syfte -
kan vi inte säga att det här antagandet nödvändigtvis är sant.
För att lidandets logiska problem ska lyckas -
måste ateisten bevisa att det är logiskt omöjligt att fri vilja existerar och -
att det är logiskt omöjligt att Gud har goda skäl att tillåta lidande.
Den bevisbördan är alltför tung att bära.
Det är ju helt möjligt att både Gud och lidande existerar.
Det är därför som filosofer, även ateistiska filosofer, -
har gett upp om ondskans logiska problem.
"Vi kan medge att ondskans problem -
trots allt inte visar att teismens centrala läror -
är logiskt oförenliga med varandra." (J.L. Mackie)
"En del filosofer har hävdat att ondskans existens -
är logiskt oförenlig med en teistisk Gud.
Jag tror inte någon har lyckats bevisa ett så otroligt påstående." (W.L.Rowe)
"Det har nu erkänts av (nästan) alla parter -
att det logiska argumentet är bankrutt." (W.P.Alston)
Men det här är knappast slutet på diskussionen.
Vi måste också utforska sannolikhets- versionen av ondskans problem.
Översättning: Joel Samuelsson Himlen TV7