Jeruusalemma koosolekul aastal 49 apostlid kogunesid vestlema
paganate päästetud saamise põhimõtetest.
Selle koosoleku tulemuseks olid niivõrd radikaalsed lahendused,
et need mõjutavad meie elusid veel tänapäevalgi.
APOSTLITE TEOD
Tere tulemast jälgima meie saadet. Eelmisel korral käsitlesime
Apostlite tegude 15. peatükki, kus Jeruusalemmas peeti suur koosolek.
Koosolekul väideldi selle nimel, kas paganad peaks ümber lõikama
ja tegema juutideks, enne kui nad võivad uskuda Jeesusesse.
Või kas nad peavad end ümber lõikama peale usule tulekut.
Peetrus pidas kõne sellest, et see pole vajalik.
Ka Jakoobus, Jeesuse vend, pidas kõne sellest,
et pole vaja koormata neid, kes pöörduvad paganlusest Jumala poole.
Kas see on sama Jakoobus, kes kirjutas,
et usk ilma tegudeta on surnud.
Jah, seesama Jakoobus.
Mul on väga põnev tõlgendus sellele.
Arvan, et peale seda, kui Jakoobus kirjutas selle,
inimesed, kes rõhutasid seaduse jälgimist, hakkasid sõnumit edasi viima.
Siin on Pauluse ja Jakoobuse vaheline konflikt.
Jakoobus ütles, et usk ilma tegudeta on surnud.
Paulus ütles, et ainult usust piisab päästmiseks.
Ainus lahendus, mille leian sellele konfiktile, on see,
et Jakoobuse kiri kirjutati enne Jeruusalemma koosolekut
ja ilmselt ka enne Pauluse kirja galaatlastele.
Jeruusalemma koosolekul, kui Jakoobus kuulas
Peetruse, Pauluse ja Barnabase kõnesid, ta arusaamine kasvas.
Siis ta ütles, et paganaid pole vaja koormata ega sundida end ümber lõikama.
Ehk siis kõigepealt Jakoobus kirjutas oma kirja,
siis inimesed hakkasid levitama sõnumit ümberlõikamisest.
Siis Paulus vihastas ja kirjutas kirja galaatlastele teel Jeruusalemma.
Ja siis Jeruusalemma koosolekul Jakoobus muutis oma meelt.
See on minu tõlgendus.
Minu jaoks see on suur asi. Ei pruugi olla mingit konflikti,
sest isegi Piiblis inimesed olid suutelised õppima ja muutma oma meelt.
Vahel arvatakse, et inimene, kes muudab oma meelt,
pole usaldusväärne.
Aga kui inimene ei tohi meelt muuta, keelame teda õppimast midagi uut.
Jakoobus näitas oma suurust sellega, et ta õppis ja muutis meelt.
Kui Jeruusalemmas peeti koosolek aastal 49,
tahaksin öelda selle koosoleku lõpplahenduse teemal midagi
tänapäeva kristlastele.
Me tegelikult ei lähe Apostlite tegudega edasi,
vaid räägime Jeruusalemma koosoleku tulemuse tähtsusest.
Ehk siis meie, soomlaste, ja kõikide teiste paganakristlaste
suhet seadusega. Mis Piibel selle kohta ütleb?
Esimene mõte, mis tuleb selgelt esile:
Seadus ei too päästet.
Peetrus ütleb oma kõnes, et me usume Jeesuse Kristuse
armu läbi päästetud saamisesse, samamoodi nagu paganadki.
Ta ütleb, et isegi juudid ei ole suutnud seadust täita.
Seadusel pole päästvat väge.
Leena, kas loeksid kirjast galaatlastele, 2. peatükk ja 16. salm.
Seal Paulus räägib sellest.
Gl 2:16: "Aga teades, et inimene ei saa õigeks Seaduse tegude kaudu,
vaid ainult usu läbi Kristusesse Jeesusesse, siis oleme ka meie
uskunud Kristusesse Jeesusesse, et saada õigeks usust Kristusesse
ja mitte Seaduse tegude kaudu, sest Seaduse tegude kaudu
ei mõisteta õigeks ühtegi inimest."
See on väga väeline ja arusaadav.
Kõik saavad aru, mida Paulus räägib, aga igapäevaeludes ja kogudustes
see asi muutub väga kergesti häguseks.
Teine koht, kus Paulus räägib sellest, on salm 21.
Kas loeksid meile ette, Leena?
Gl 2:21: "Ma ei taha tühistada Jumala armu, sest kui õigus tuleks
Seaduse läbi, siis tähendaks see, et Kristus on asjatult surnud."
See on ka väga täpne.
Kristuse surm on asjatu, kui õigus tuleks läbi Seaduse.
Loe veel, Leena, 3. peatüki salmid 10-12.
Gl 3:10-12: "Kuid kõik need, kes rajavad end Seaduse tegudele,
on needuse all, sest on kirjutatud: "Neetud on igaüks, kes ei püsi kõiges,
mis on kirjutatud Seaduse raamatusse, et ta seda täidaks."
Et aga Seaduse kaudu ei saa ükski õigeks Jumala ees, on ilmne,
sest usust õige jääb elama. Aga Seadus ei ole usust,
vaid "kes seda täidab, jääb elama sella kaudu"."
Paulus ütleb, et on selge, et ükski ei saa Jumala silmis õigeks
üksnes järgides Seadust.
Seadus ei päästa!
See on väga tähtis.
Paljud inimesed mõtlevad, et kui nad võtavad tõsiselt,
siis nad saavad päästetud.
Paljud Seaduse järgijad on need, kes võtavad asja väga tõsiselt,
aga neil on valearusaam sellest, kuidas inimene saab taevasse.
Paulus ju ka arvas, et saab taevasse tänu sellele variseri pühale elule.
Jah, ta proovis seda. Kirjas filiplastele ta rääkis,
kuidas variserina olles ta oli Seaduse järgmises laitmatu.
Aga ta ütleb kirjas roomlastele, et nägi siiski oma jäsemetes pattu,
mis hoidis teda orjuses.
Teine mõte Seadusest on see, et seadus ei tee pühaks.
Paljud arvavad, et me saame armu läbi päästetud,
aga meid pühitsetakse läbi Seaduse täitmise.
Pietari, kas loeksid meile ette Roomlastele 7:5-8?
"Sest kui me olime alles lihalikud, siis haarasid meie liikmeid
Seaduse kaudu tekkivad patukired, et kanda vilja surmale.
Aga nüüd, et me oleme surnud, siis oleme saanud lahti Seaduse alt,
millega meid kammitseti, nii et me teenime Jumalat
uuel teel Vaimu all ja mitte vanal teel kirjatähe all.
Mis me siis ütleme? Kas Seadus on patt? Mitte sugugi! Kuid pattu ma poleks
ära tundnud muidu kui Seaduse läbi; sest ma ei oleks himustamisest
midagi teadnud, kui Seadus ei oleks öelnud:
"Sa ei tohi himustada!" Aga patt, kasutades võimalust,
tekitas minus käsu kaudu igasuguseid himusid, sest ilma Seaduseta
on patt surnud."
Siin Paulus räägib meile oma elust.
See on huvitav vaatenurk. Seadus paneb inimese rohkem
pattu tegema, mitte vähem.
"Siis haarasid meie liikmeid Seaduse kaudu tekkivad patukired."
Patukired haaravad meie ihuliikmeid.
Lapsed viskavad talvel lumepalle ja neil on väga lõbus.
Siis sa lähed nende juurde ja ütled kurjalt, et aknasse ei tohi visata,
muidu läheb aken puruks.
Neil tekib mõtetes võimalus visata lumepall vastu akent.
Mõne aja pärast see seadus, mille ma neile kehtestasin,
haarab ühte ihuliiget, nimelt kätt, mis viskab lumepalli vastu akent.
Võtame näiteks ühe mehe, kes tahab suitsetamisest loobuda.
Ta kogu aeg mõtleb suitsule, et mitte kogemata suitsetada.
Ta käib ringi ja kordab iseendale: "Ma ei suitseta enam kunagi!"
See on tal kogu aeg mõtetes. Ühel hetkel kui ta midagi ei mõtle,
juhtub reflekside seeria ja järsku tal on põlev suits huulte vahel.
Ta keelas iseennast, kuid samas tuletas endale midagi meelde.
On keegi, kes kogu aeg mõtleb ebapuhtaid mõtteid.
Ühel hetkel ta mõtleb: "Ma enam kunagi ei mõtle ebapuhtaid mõtteid."
Ta korrutab seda iseendale.
Kohe, kui ta ütleb: "ma ei mõtle enam kunagi..."
ta juba mõtleb sellest.
Seadus teeb meid sedasi kergesti haavatavateks.
Meie himud ärkavad üles.
"Ma ei oleks himustamisest midagi teadnud, kui Seadus ei oleks öelnud:
"Sa ei tohi himustada!"
Seadus ei pühitse meid.
Jumal ei andnud Seadust selleks, et me piitsutaksime endast välja
pühitsust kuidagi vägisi Seaduse abil.
Kolmas tähtis asi: Seadusel on kindel mõjuala.
See on Iisrael ja Paulus räägib sellest.
Pietari, kas loeksid ette Roomlastele 2:14?
"Kui paganad, kellel ei ole Moosese Seadust, ometi loomu poolest
täidavad Seaduse sätteid, siis ilma Seaduseta olles
on nad ise enesele seaduseks."
Paulus kirjutab sõna "seadus" paljudes erinevates tähendustes.
Vahel Seadus viitab Moosese raamatutele,
vahel see on terve Vana Testament, vahel kümme käsku.
Tegelikult selles kontekstis tähendab see,
et Jumala Seadus anti ainult Iisraeli rahvale.
Kuigi paganatel pole Seadust, nende südametunnistus ütleb
siiski mingil määral, mis on õige ja mis vale.
Aga südametunnistus ei ole veatu, isegi mitte kristlastel.
Meie südametunnistust on lihtne ümber programmeerida.
Seaduse nõuded on olemas inimese loomuses algusest peale.
Inimene mõistab, et Jumal on olemas ja Ta on püha ning
et inimene on patune.
Kui uurime Piiblit, leiame, et Seadus anti ühes kindlas
ajaloolises situatsioonis, kui Iisrael oli teel Egiptusest tõotatud maale.
2. Moosese raamatu 20. peatükis ja 5. Moosese raamatu 5. peatükis
antakse meile loetelu Jumala Seadusest, mille Mooses sai Siinai mäel.
Me kuulume nende hulka, kellele pole antud Seadust.
Mis tähendus Seadusel on?
Üks Seaduse suur tähendus meie kõigi jaoks on,
et elu kaitsev funktsioon.
Kui talvel tuleb külm ilm ja järved kattuvad jääga,
hoiatatakse, et jää on õrn.
Inimene saab aru, et teda püütakse kaitsta uppumise eest.
Jumala suured põhimõtted on nagu hoiatussildid ja juhtnöörid meile.
Teine tähtis otstarve, mis Seadusel on.
Pietari, kas loeksid meile ette Roomlastele 3:19-20?
"Aga me teame, et mida Seadus iganes ütleb, seda ütleb ta neile,
kes on Seaduse all, et iga suu suletaks ja kogu maailm oleks
Jumala ees süüalune; seepärast et Seaduse tegude tõttu ei mõisteta
kedagi õigeks tema ees, sest Seaduse kaudu tuleb patutundmine."
See on huvitav kirjakoht, tasub seda täpselt mõista.
Paulus ütleb, et Seadus käib nende kohta, kellel on Seadus.
Ehk siis juutide, mitte meie kohta.
Aga ometi see mõjutab tervet maailma.
Keegi ei saa vastu väita, vaid kogu maailm läheb
Jumala kohtumõistu alla.
Kui maailm näeb, et Iisrael ebaõnnestub seaduse täitmises,
kõik inimesed mõistavad, et nad on suutmatud
ise ennast päästma.
Me ei suuda ise end päästa. Piibel ei räägi sellest mitte kordagi.
Me oleme päästmise objektid. Jumal päästab.
Paulus ütleb, et Seaduse eesmärk on ära tunda, mis on patt.
"Seaduse kaudu tuleb patutundmine."
Soomlaste vaimuliku pärandi kohaselt "tundmine" on midagi väga sügavat.
Üks õpetaja ütles kunagi: "Üks on sul puudu ja koos sellega kõik muu:
Jeesuse Kristuse sisemine tundmine."
Uuemas tõlkes öeldakse minu arvates paremini,
et me peame õppima tundma, mis asi on patt.
Algteksis kasutatakse sõna, mis tähendab teadmist.
Teadmine patust tuleb Seaduse kaudu.
Aga meile on räägitud hea sõnum: Kristus on täitnud Seaduse meie eest.
Pietari, kas loeksid meile ette Roomlastele 10:4?
"Sest seaduse lõpp on Kristus, õiguseks igaühele, kes usub."
Kristus viis täide Seaduse.
Kuna Seadus on täidetud, sellel pole enam väge.
See räägib meile, et Seaduse amet on justkui maha pandud.
Kirjas galaatlastele Paulus selgitab seda veel.
Vastuseks teile, mis on maailma parima raamatud,
armu ja seaduse vahelisest pingest, neid on kaks:
Kiri roomlastele ja kiri galaatlastele.
Need on Pauluse poolt kirjutatud.
Leena, kas loeksid meile ette Galaatlastele 3:13?
"Ent Kristus on meid Seaduse needusest lahti ostnud,
kui ta sai needuse meie eest- sest on kirjutatud:
"Neetud on igaüks, kes puu küljes ripub."
Ehk siis meie pääste seisneb selles, et Kristus oli meie eest neetud.
Needus on võetud meie pealt ära. Ta ostis meid vabaks seaduse needusest.
Leena, kas loeksid meile veel Galaatlastele 4:4-5?
"Aga kui aeg sai täis, läkitas Jumal oma Poja, kes sündis naisest,
sündis Seaduse alla, lahti ostma seadusealuseid,
et me saaksime pojaseisuse."
Siin öeldakse ka, et Kristus ostis meid vabaks Seadusest.
Seadus on täidetud meie eest.
Tegelikult Paulus kasutab väga väelisi väljendeid selle kohta.
Ta ütleb, et Seadus lükati ümber, löödi risti Kristuses.
Miika, kas loeksid meile ette Efeslastele 2:15-16?
"Kui ta muutis kehtetuks käskude Seaduse, et luua eneses need kaks
üheksainsaks uueks inimeseks, tehes rahu, ning et lepitada Jumalaga
mõlemad ühesainsas ihus risti kaudu, surmates risti peal vaenu."
Soomekeelne uus tõlge ütleb, et ta on lükanud ümber Seaduse.
Seda Kristus tegi ristil, kui ta hüüdis: "See on lõpetatud."
Kogu maailma patukoorma eest on tasutud ja Jumala Seadus on täidetud.
Seaduse vägi lükati ümber.
Kas loeksid meile ette veel Koloslastele 2:14?
"Kustutades ära meie võlakirja koos määrustega, mis olid meie vastu,
ning selle on ta kõrvaldanud naelutades selle risti külge."
Paulus kasutab siin võrdpilti: Seadus naelutati risti külge koos Kristusega.
Tema oli see, kes viis Seaduse täide. Seadus löödi risti külge koos Temaga.
Sel viisil me oleme vabad Seaduse orjusest.
Võtame veel ühe kirjakoha. Roomlastele 3:21-25:
"Nüüd aga on ilma Seaduseta saanud avalikuks Jumala õigus,
millest tunnistavad Moosese Seadus ja Prohvetid, see Jumala õigus,
mis tuleb Jeesusesse Kristusesse uskumise kaudu kõigile, kes usuvad.
Siin ei ole erinevust, sest kõik on pattu teinud ja ilma jäänud Jumala kirkusest
ning mõistetakse õigeks tema armust päris muidu, lunastuse kaudu,
mis on Kristuses Jeesuses, kelle Jumal on seadnud
tema veres lepitusohvriks usu kaudu, et näidata üles oma õigust sellega,
et ta kustutas varem tehtud patud."
See on fantastiline.
Jumal on ilmutanud oma tahet väljaspool seadust.
Paljud arvavad, et Seadus sisaldab Jumala tahet.
Sellest tekib kergesti arusaam, et evangeelium pole Jumala tahe.
Aga Jumal on ilmutanud ennast, oma tahet ja armu,
väljaspool Seadust ehk ilma Seaduseta.
Õigus antakse meile kingitusena, kui me usume Jeesusesse,
selle saavad endale kõik, kes usuvad.
Juudid ja paganad pannakse siin ühe joone peale:
"kõik on pattu teinud ja ilma jäänud Jumala kirkusest ning mõistetakse
õigeks tema armust päris muidu, lunastuse kaudu,
mis on Kristuses Jeesuses."
Veel öeldakse, et Jumal on asetanud Jeesuse lepitusohvriks.
See sõna tähendab armutrooni, koht, kus Jumal lepib meiega.
"...tema veres lepitusohvriks usu kaudu."
Jeesuse ristisurm eeldab, et me võtame Jeesuse ohvri usuga vastu.
Siis me saame päästetud.
Meile on antud suur vabadus. Me pole enam Seaduse orjad,
vaid oleme lapsed.
Vahe on selles, et laps kardab, kui isa läheb eemale,
aga ori kardab seda, kui isand tuleb lähedale.
Meil pole orjuse vaimu, vaid lapsepõlve vaim,
kus hüüame: "Abba! Isa!"
Orjus põhineb hirmule. Lapseseisus põhineb armastusele.
Laps on alati aktsepteeritud sellisena nagu ta on.
Ori peab töötama, et olla aktsepteeritud.
Meile antakse tasuta see tohutu pääste kingitus.
Võtmesõna ei ole rügamine vaid arm.
Keegi ei teeni oma rügamisega välja päästet, ükskõik kui väga ta püüab.
See antakse meile kingituseks.
Kuidas on kümne käsuga?
Kui uurime Piiblit, kümme käsku anti teatud situatsioonis
teatud inimrühmale.
Räägitakse, et need olid nende jaoks, kes läksid Egiptusest tõotatud maale.
Siinai mäel anti neile kümme käsku.
Neid pole kunagi antud paganatele.
Paljud arvavad, et kui need on katekismuses sees,
need kuuluvad ka meile.
Aga katekismuses need pole samal kujul nagu Piiblis.
Me oleme neid päris palju muutnud, kuigi Jeesus ütles,
et kes iganes jätab midagi ära Seadusest, ei päri Jumala riiki.
Luther jättis näiteks katekismusest välja käsu kujude valmistamisest,
kuna ta oli suur kunsti sõber.
Piiblis pole kümmet käsku samal kujul nagu need on katekismuses.
Neid on tõlgendatud väga erinevalt.
Vanemad on kasvatanud oma lapsi kümne käsu põhjal.
Ka meie ilmalik seadus põhineb üldjoontes kümnele käsule.
Aga neid pole antud paganarahvale kindla Seadusena.
Need on head juhtnöörid, aga seadused ja juhtnöörid
on kaks erinevat asja.
Seaduse rikkumisele järgneb karistus.
Meile on antud elu kaitsev seadus, et me elaksime õigesti.
See on sama põhimõte nagu Apostlite tegude 15. peatükis.
Paganatele öeldi, et nad ei solvaks juute ja
käituksid nii, et elu säiliks ja oleks edukas maa peal.
Aga see polnud nende tee päästmise juurde.
Need on tähtsad asjad, aga ei too meile päästet.
Päris suur katastroof järgneks, kui me ei hoiaks nendest kinni.
Televiisoris näeme pidevalt, kuidas suured kujud ütlevad,
et valetamine on lubatud ja vargus on teatud olukordades okei.
Aga minu arvamus on, et kümme käsku on tähtsad,
nende järgi me elame.
Kuid me ei teeni sellega midagi.
Me ei tohiks karta Seadust ega seda, et meid mõistetakse hukka.
Vaid me järgime Jumala tahet lähtudes tänulikkusest,
sest Jumal on niivõrd hea ja armuline.
On väga tähtis olla tänulik ja ülistada Issandat selle eest,
et meilt ei nõuta midagi vaid meile antakse.
APOSTLITE TEOD
Kallis sõber, kui tahad võtta osa selle saate tootmiskuludest,
võid teha seda helistades ekraanil olevale numbrile (Soomes).
Aitäh.
Tõlge: Sanna Pitko