Misjonitöö ei ole alati lihtne ja mugav tugitoolis puhkamine.
Apostel Paulust visati kividega esimesel misjonireisil ja
nad arvasid, et ta sai surma.
Seekord räägime, kuidas Paulus sellest olukorrast välja tuli.
Püha Vaim valatakse välja. Peetrus ja Johannes suurkohtu ees.
Antiookia koguduse sünd. Nõidus kaotab lahingu.
APOSTLITE TEOD
Tere tulemast meie piiblitundi Miikka, Pietari ja Leena.
Loodame, et sellest saab üks hea saade.
Oleme läbinud Pauluse esimest misjonireisi,
mis algas Antiookiast, kust Paulus reisis koos Barnabasega Küprosele.
Oleme jõudnud nendega piirkonda, mida kutsutakse Galaatiaks.
Seal on esimese misjonireisi pealava.
Pietari, kas loeksid 14. peatüki esimesed 7 salmi?
"Aga Ikoonionis sündis, et nad tulid juudi sünagoogi ja kõnelesid seal nõnda,
et suur hulk juute ja kreeklasi sai usklikuks.
Aga sõnakuulmatud juudid õhutasid ja ärritasid paganate
hinged vendade vastu vihale. Apostlid viibisid seal kauemat aega,
kuulutades avalikult Issandat, kes andis tunnistust oma armusõnale ja
laskis sündida nende käte läbi tunnustähti ja imetegusid.
Aga linna elanikud jagunesid kaheks: ühed olid juutide, teised apostlite
poolt. Kui siis paganad ja juudid koos oma ülematega
tahtsid apostleid teotada ja kividega surnuks visata,
põgenesid nood sellest teada saades Lükaoonia linnadesse Lüstrasse ja
Derbesse ja nende ümbruskonda ning kuulutasid seal evangeeliumi."
Kui nad jõudsid Ikoonioni, on märkimisväärne,
et nad läksid jälle sünagoogi.
Paulus alustas võimaluse korral alati sünagoogist.
Sünagoog oli sama kultuuri ja taustaga.
Paulusel oli lihtne alustada sealt, sest ta tundis iisraeli rahva ajalugu
ja Moosese seadust.
Tal oli lihtne inimestega seal kontakteeruda.
Ta oli õppinud variser Gamalieli käe all, kes oli tuntud rabi,
seega tal oli teatud autoriteet kui ta sisenes sünagoogi.
Kohe alguses sai suur hulk juute ja kreeklaseid päästetud.
Nende sõnum jõudis kohe ka paganateni.
Juudid muidugi ärritusid selle peale.
Nad mõtlesid, et paganad on koerad, nendega ei saa koos olla.
Nad vihastasid ja kriis kasvas niivõrd suureks,
et Paulus ja Barnabas taheti kividega surnuks visata.
On hea tähele panna, et kuna kreeklastel polnud
Vana testamendi aluseid, Issand kinnitas oma sõna
tunnustähtede ja imedega.
Püha Vaim suudab teha asju, mida inimene ise ei suuda.
Jumal kinnitas oma sõna nende imede läbi.
Paljud said päästetud, sest nad nägid, et inimesest suurem vägi on mängus.
Pauluse esimese misjonireisi juures on põnev see,
et nende elud olid mitmeid kordi ohus.
Järelikult misjonitöö, mida Paulus ja Barnabas tegid,
ei olnud diivanil istumine ja kohvi joomine.
Neil oli tõsi taga.
Nad seadsid oma elud ohtu.
Võib-olla see põhjus, miks nad läksid väikelinnadesse,
Lüstrasse ja Derbesse, oli see, et need olid lähedal ning
sinna oli kiire ja lihtne põgeneda. Jutud polnud veel sinnamaale jõudnud.
Need vahemaad olid muidu päris pikad.
Teekond Pisiidia Antiookiast Ikoonioniani oli umbes 150km.
Lüstrasse ja Derbesse jällegi oli umbes 100km.
Neil oli ikka tegemist nende vahemaade kõndimisega.
Mind rõõmustab nende pühendumine.
Lähme looga edasi. Miika, kas loeksid alates 8. salmist?
Ap 14:8-13: "Ja Lüstras istus maas üks vigaste jalgadega mees,
emaihust saadik halvatud, kes polnud veel kunagi kõndinud.
Too kuulis Paulust rääkimas. Kui Paulus talle otsa vaadates märkas,
et mehel on usku saada päästetud, hüüdis ta valju häälega:
"Tõuse püsti! Seisa oma jalgadel!" Ja too hüppas püsti ja kõndis.
Rahvahulgad aga, nähes, mis Paulus oli teinud,
tõstsid häält ja ütlesid lükaoonia keeles: "Jumalad on inimeste sarnastena
tulnud alla meie juurde." Nad hüüdsid Barnabast Zeusiks
ja Paulust Hermeseks, sest tema pidas kõnet.
Ja linna ääres asuva Zeusi templi preester tõi härgi ja lillevanikuid
värava ette ja tahtis koos rahvaga neile ohverdada."
See viimane lause on päris põnev.
Iga annetuste koguja rõõmustaks, kui ta peaks takistama inimesi raha
andmast. Aga meil on see teistpidi, kõik hoiavad küüntega oma rahakotist,
et ainult mitte midagi anda.
Näeme siin jällegi Luuka ametit, ta oli arst.
Ta tegi mehest kolmekordse diagnoosi.
Esiteks, ta oli sünnist saati halvatud. Teiseks, ta oli jalgadest vigane.
Kolmandaks, ta polnud veel kunagi kõndinud.
Luukas samm-sammult kinnitas oma diagnoosi.
Aga Paulus oli see, kes nägi mehe sisemust
mitte ainult füüsilist olukorda.
Tal oli usk, et Jumal võib ta terveks teha.
Siis sündiski ime.
Paulus ütles kõva häälega: "Tõuse püsti! Seisa oma jalgadel!"
Mees hüppas ehmatusega püsti ja märkas, et ta jalad töötavad.
Samasugune ime juhtus Peetruse ja Johannese läbi 3. peatükis.
Templi väravas istus mees, kes oli halvatud.
Peetrus ütles talle: "Jeesuse Kristuse nimel tõuse ja käi."
Samamoodi mees tõusis püsti ja hakkas kõndima.
Usun, et Luukas siin tõestab, et Paulus on apostel.
Ta asetab pidevalt kõrvuti Peetruse ja Pauluse.
Kui Peetrus tegi midagi, see oli imeline ja kinnitas
ta apostliseisust.
Siis ta näitab, et Paulus tegi sedasama, seega Paulus on ka apostel.
Inimesed, kes seda sündmust nägid, olid harimatust piirkonnast,
Galaatiast.
Inimesed olid seal üldjuhul kirjaoskamatud.
Aga neil olid igasugused legendid, mida räägiti edasi.
Nad uskusid, et nüüd on jumalad tulnud alla inimkujul.
Nad hüüdsid Barnabast Zeusiks ja Paulust Hermeseks.
Need olid vanad kreeka jumalad.
Roomas kutsuti Zeusi Jupiteriks ja Hermest Merkuuriuseks.
Hermes oli väike saadik ja Paulus oli väikest kasvu mees.
Pauluse nimi tähendab väikest.
Barnabas oli ilmselt suur mürakas ja sellepärast temast sai Zeus.
Zeusi ja Hermese lugu tekkis legendist, mida seal räägiti.
Umbes 50 aastat enne seda sündmust kirjanik nimega Ovilius rääkis lugu,
kus Zeus ja Hermes olid kunagi külastanud Lüstrat.
Nad olid koputanud 1000 ukse peale ja püüdnud leida ööbimiskohta.
Nad olid kehastunud inimesteks.
Igast kohast nad aeti minema.
Üks vana vaene talupojaseisusest abielupaar võttis nad enda juurde.
Lugu lõppeb sellega, et Zeus ja Hermes tasusid sellele abielupaarile.
Aga nad lasid hukata need 1000 perekonda,
kes polnud neid vastu võtnud.
Ilmselt nähes seda imetegu rahvas mõtles,
et see legend kordub, Zeus ja Hermes on tagasi tulnud.
Nad tahtsid mängida kindla peale, et neid ei hukataks.
Sai alguse väga kiire liikumine.
Leena, kas loeksid 14. salmist edasi?
"Aga kui apostlid Barnabas ja Paulus seda kuulsid, käristasid nad oma rõivad
katki ja tormasid rahvahulga sekka, hüüdes: "Mehed, miks te seda teete!
Meiegi oleme teiesugused nõdrad inimesed,
ja me kuulutame teile evangeeliumi, et te pöörduksite tühjadest asjadest
elava Jumala poole, kes on teinud taeva ja maa ja
mere ning kõik, mis nende sees on, kes läinud sugupõlvede ajal
on lubanud kõigil paganail käia nende oma teedel,
ja ometi ei ole jätnud andmata endast tunnistust, tehes head:
andnud taevast teile vihma ja viljakaid aegu, kosutanud teid toiduga
ja teie südant rõõmuga." Ja nii kõneldes suutsid nad vaevu
vaigistada rahvahulka, et see neile ei ohverdaks.
Aga Antiookiast ja Ikoonionist tuli sinna juute ja need said rahvahulga
oma nõusse. Ja nad viskasid Paulust kividega ning lohistasid ta linnast välja,
pidades teda surnuks. Aga kui jüngrid olid kogunenud
tema ümber, tõusis Paulus püsti ja läks linna. Järgmisel päeval
lahkus ta koos Barnabasega Derbesse."
Paulus ja Barnabas keeldusid olemast kummardamise objektid.
Nad olid väga täpsed, nad kuulutasid Jeesust ja mitte iseennast.
Nad jooksid nende keskele ja hüüdsid: "Meiegi oleme teiesugused inimesed!"
See oli alandlik sõnum.
Kui Paulus kohtus Korneeliusega ühes eelnevatest peatükkidest,
Korneelius põlvitas ta ette ja Paulus ütles samamoodi:
"Ma olen kõigest inimene!"
Kui kuulutame evangeeliumi, on tähtis, et me ei esine teatud rollis.
Me ei arva, et omame kõrgemat positsiooni või paremaid
teadmisi, oskuseid, kõnevõimet.
Vaid me julgeme olla inimesed.
See on väga tähtis.
Mäletan oma kooliajast, et meie religiooniõpetaja
rääkis meile loo töötust mehest. Talle anti töökoht tsirkuses.
Talle pandi ahvikostüüm selga ja ta tegi igasuguseid trikke.
Inimesed arvasid, et ta on päris ahv.
Ükskord ta etenduse ajal rippus kuskil ja tegi trikke.
Ta käsi libises ja ta kukkus maha. Lõvi hakkas kohe ta poole jooksma
ja mees karjus paanikas: "Appi!"
Siis lõvi sosistas talle: "Tasa, muidu jääme mõlemad
oma töökohtadest ilma. Ma olen ka ainult inimene."
Tihti me riietame end ahvideks või lõvideks,
kuigi sisemiselt oleme ainult väiksed inimesed.
On väga tähtis, et kõik kristlased julgevad olla inimesed.
Jumal oli valmis saama inimeseks 2000 aastat tagasi,
Tema lastel võiks olla seesama julgus.
Inimesed said siis lõpuks aru. Paulus ja Barnabas hakkasid rääkima:
"Me kuulutame teile evangeeliumi, et te pöörduksite tühjadest asjadest
elava Jumala poole, kes on teinud taeva ja maa ja mere ning kõik,
mis nende sees on."
Siis nad räägivad sellest, kuidas Jumal on sallinud
rahvastel käia oma teedel, aga andnud siiski endast märku.
Ta on teinud head, andnud vihma ja lasnud viljal kasvada.
Ta on andnud inimestele rõõmu.
Nad rahustasid rahva sellega maha ja tõid selgelt välja sõnumi,
et on olemas üks Jumal.
Siin pole kindlasti kirjas kõike, mida nad rääkisid.
Aga selle jutuga nad hoidusid eemale sellest,
et inimesed oleksid hakanud neid kummardama.
Siis juhtus midagi kummalist.
Kuigi rahvas oli nii sillas, et tahtsid neid jumalateks kuulutada,
nad muutsid oma meelt päris kiiresti.
Sinna tulid juudid, kes ajasid rahvahulga nii ärevile,
et nad viskasid Paulust kividega kuni selleni,
et ta sai peaaegu surma. Nad arvasid, et ta suri ära.
See oleks võinud olla kogu Pauluse misjonitöö lõpp.
Paulus räägib sellest kividega viskamisest,
kui ta loetleb ette kõiki oma kannatusi 2. kirjas korintlastele.
Aga Paulus tõusis püsti. Ma ei tea, kas see oli Jumala ime
või kas ta oli lihtsalt kaotanud teadvuse.
Põnev on see, et ta läks tagasi sellesse linna,
kus nad teda kividega viskasid. Tal oli julgus tagasi minna.
Kui mõtlen sellele loole, leian, et Pauluse ja Barnabase kõne
on väga huvitav. Nad ei räägi selles Jeesusest üldse.
Nad kindlasti rääkisid küll Jeesusest, sest salmis 20 öeldakse,
et ta juurde tulid jüngrid.
Inimesed olid juba päästetud saanud.
Nad ei olnud seal ainult üht päeva,
vaid viibisid selles piirkonnas pikemat aega.
Seal oli sündinud jüngrite kogukond.
Nad hoolitsesid Pauluse eest ja peitsid ta kuskile ära,
kus ta vigastuste eest kanti hoolt.
Siis nad jätkasid teed Derbesse.
Miks nad ei rääkinud Jeesusest?
Nad ei rääkinud Jeesusest selles kontekstis.
Siinkohal nende eesmärk ei olnud kuulutada evangeeliumi,
vaid hoiduda saamast kummarduse objektideks.
Aga muidu nad kindlasti rääkisid Jeesusest,
sest nad pidasid Paulust Hermeseks, kuna ta oli see, kes rääkis.
Kui ime sündis, nad rääkisid kindlasti evangeeliumi,
edastasid selge informatsiooni Jeesusest.
See on esimene kord, kui Paulus räägib ainult paganatele.
Ta ei räägi ühisest ajaloost või kultuursest pärandist.
Ta rääkis sellest, mis oli kõigil ühine.
Jumal on olemas ja Ta on näidanud ennast läbi looduse.
Nende teadmised olid aga vähesed.
Nad läksid kahe päevaga üle vaimustuse tundest selleni,
et olid valmis Pauluse kividega surnuks viskama.
Jeesusel oli sarnane olukord.
Jeesus ratsutas Jeruusalemma, rahvas austas teda ja
hüüdis talle: "Hosanna, Taaveti poeg!"
Viie päeva pärast seesama rahvas hüüdis: "Löö ta risti!"
Sõnum, mida Jumal tahab meile selle läbi rääkida, on:
ärge ehitage oma elusid üldiste arusaamade peale.
Arvamused muutuvad ja vahetuvad, nende peale ei saa midagi rajada.
See on minu arvates väga tähtis sõnum.
Jätkame lugemist 21. salmist edasi.
Ap 14:21-23: Kui nad ka sellele linnale olid evangeeliumi kuulutanud ja
paljud olid jüngriteks saanud, pöördusid nad tagasi
Lüstrasse ja Ikoonioni ja Antiookiasse ning kinnitasid jüngrite hingi,
julgustades neid jääma ususse ja seletades, et meil tuleb paljude
viletsuste kaudu sisse minna Jumala riiki. Kui nad siis igale kogudusele siin
ja seal olid käte pealepanemisega vanemad seadnud, jätsid nad pärast
palvetamist ja paastumisi nemad Issanda hooleks, kellesse need
olid hakanud uskuma."
Kes need vanemad on?
Vanemad olid need, kes seati juhtima kogudust.
Kui Paulus ja Barnabas käisid ringi, inimesed said päästetud.
Aga nad ei hakanud kohe kogudusi rajama.
Nad jätsid inimesed Püha Vaimu hoole alla ja lootsid,
et nad hoiavad meeles nende õpetusi.
Nad andsid aega inimestel esile kerkida sel ajal, kui nad olid ära.
Kui nad tulid tagasi, nad nägid, et keegi oli võtnud juhipositsiooni,
kellelgi oli visioon ja inimeste usaldus. Jumal oli valinud need inimesed.
Kui Paulus ja Barnabas tulid tagasi, nad palvetasid ja paastusid,
otsisid Issanda tahet.
Siis nad kinnitasid seda valikut oma õnnistusega.
Nad ei algatanud hääletust, keda valida koguduse vanemateks.
Nad vaatasid, kuidas Jumal tegutseb ja kui Ta oli valinud,
nemad lihtsalt kinnitasid seda.
Paulus käis ja kinnitas kogudustele vanemaid.
Kogudust hoidis koos kolm asja.
Üks oli see, mida Paulus ja Barnabas olid õpetanud.
Teine oli see ülesehitus: vanemad võtsid enda peale vastutuse.
Kolmas oli Püha Vaimu tegutsemine, et inimeste vahel saaks tekkida
lojaalsus ja armastus.
Sedasi kogudus kasvas.
Pauluse kirjad ka muidugi. Ta kirjutas hiljem galaatlastele.
Need kirjad pakkusid koguduse inimestele edaspidist hoolitsust.
Nad läksid sama teed pidi tagasi, isegi Ikoonioni ja Lüstrasse,
kus toimus see kividega viskamine. Teises kohas Paulus sai peaaegu surma.
Loeme selle peatüki lõpuni. Miika, kas loeksid alates 24. salmist?
"Ja läbinud Pisiidiamaa, saabusid nad Pamfüüliasse.
Ja kui nad Perges olid sõna kuulutanud, läksid nad edasi Ataaliasse.
Sealt nad purjetasid Antiookiasse, kus nad olid antud Jumala armu
hooleks selle töö tarvis, mille nad nüüd olid lõpetanud.
Pärale jõudnud ja koguduse kokku kutsunud, kuulutasid nad,
mida kõike Jumal oli teinud nende juures ja et ta oli
paganatele avanud usu ukse. Ja nad viibisid seal jüngrite
keskel kauemat aega."
See esimene misjonireis kestis umbes 2 aastat.
Antiookias nad viibisid mõnda aega puhates ja teenides kogudust.
See on vägev, et nad esitasid raporti sellest, mis nad olid teinud,
kogudusele, kes neid välja läkitas.
Nad kogesid, et vastutavad nende ees, kes olid neid saatnud seda
ülesannet sooritama.
Kõik rõõmustasid.
Antiookias nad tundsid, et olid jõudnud omade juurde.
Praegugi kui keegi tuleb tagasi misjoniväljalt,
ta peab koosoleku ja räägib, mis kõik vahepeal juhtunud on.
See tõmbab tänapäevalgi inimesi kuulama.
Peale 2-aastast reisi on palju, mida rääkida.
See motiveerib teisi ka minema.
Kui mõtleme, et tol ajal ei olnud televiisorit, raadiot ega posti.
Informatsioon ei liikunud näiteks Antiookiast väga palju kaugemale.
Oli tähtis ise kohale minna ja rääkida.
Mul jäi su küsimusele vastamata, kui tahtsid teada vanematest.
Paulus seletab 1. kirjas Timoteosele 3. peatükis ja kirjas Tiitusele,
mille põhjal vanemaid valitakse.
Mis on need vaimulikud ja moraalsed eeldused, mida vanemad peavad täitma,
et seda positsiooni saada.
Sealt võib juurde lugeda.
See peatükk sai nüüd läbi.
Arvan, et sõnum meile on see, et me oleksime ustavad,
kui Issand on meid kutsunud mingit ülesannet täitma.
Et me ei anna alla ega karda, vaid usaldame seda,
et Jumal on suurem, kui igasugused raskused.
Meid ei visata siin ju kividega.
Soovin, et me ei oleks siin nii õrnad ja ei masenduks iga ettetuleva
vastuseisu pärast.
Et me ei hakkaks ennast haletsema.
Usun, et Paulusel oli kindel visioon. Ta ütles, et ta ei suutnud
mitte kuuletuda taevasele visioonile.
See aitas Paulusel hoida kurssi kõikide raskuste keskel.
APOSTLITE TEOD
Kallis sõber, kui tahad võtta osa selle saate tootmiskuludest,
võid teha seda helistades ekraanil olevale numbrile (Soomes).
Aitäh!
Tõlge: Sanna Pitko