Jumal teeb vahel selliseid imesid, et inimese kogu elu muutub.
Seekord räägime sellest, kuidas endisest pühendunud variserist
sai kristlasest töötegija nimega Paulus.
Püha Vaim valatakse välja. Peetrus ja Johannes suurkohtu ees.
Stefanos visatakse kividega surnuks. Nõidus kaotab lahingu.
APOSTLITE TEOD
Tore, et olete jälle siin Niko, Santtu ja Leena.
Oleme jälginud, kuidas Antiookias tekkis kogudus, mille koosseisu
moodustasid enamuses paganad. Inimesed said päästetud ja
kuulsid prohvet Agaposelt, et on tulemas näljahäda.
Siis nad kogusid raha ja saatsid Barnabase koos Saulusega välja
viima rahaandi Jeruusalemma koguduse vanematele.
Barnabas ja Saulus olid seal ja Paulust ei kasutataud veel
Sauluse nimena. Siis nad läksid tagasi.
Loeme, mis peale seda juhtus. Alates 12. peatüki 25. salmist.
Ap 12:25-13:3: "Ent Barnabas ja Saulus, olles lõpetanud oma teenistuse
Jeruusalemmas, tulid tagasi ja võtsid enestega kaasa Johannese,
keda hüüti Markuseks. Aga Antiookias olevas koguduses
oli prohveteid ja õpetajaid: Barnabas, Siimeon, keda hüüti Nigeriks,
Luukius Küreenest, Manaeen, kes oli kasvanud üles koos nelivürst
Heroodesega, ja Saulus. Kui need siis Issandat teenisid
ja paastusid, ütles Püha Vaim: "Eraldage mulle Barnabas ja
Saulus tööle, milleks ma olen nad kutsunud!"
Siis nad paastusid ja palvetasid, panid oma käed nende
peale ning saatsid nad teele."
Kas nende nimetatud inimeste kohta on mingit infot?
Midagi teame, mitte väga palju. See oli huvitav koosseis, koguduse juhtkond.
Nad kõik olid väga erinevad. Barnabas oli pärit Küproselt,
ta oli põllumees ja tal oli palju maad, kuna ta sai selle maha müümisest
niivõrd suure summa, et seda mainitakse isegi Piiblis.
Ta tõi selle raha apostlitele.
Siis oli Siimeon, keda hüüti Nigeriks. Niger tähendab musta ja
sellest on tulnud sõna "neeger", mida ei tohiks tegelikult kasutada.
Ta oli must aafrika mees.
Siis oli Luukius Küreenest. Küreene asus Põhja-Aafrikas,
seal, kus oli vanasti Kartaago ja praegu on Liibüa, Tuneesia, Maroko.
Sealt tuli palju töömehi, kes aitasid põllumehi vilja lõikusel ja tegid
muid lühiajalisi tööotsi. Luukius võis olla selline mees Põhja-Aafrikast
Manaeen kasvas üles koos Heroodesega.
Kui kuningapoegi kasvatati, neid ei pandud tavakoolidesse,
vaid leiti koduõpetajad. Palgati mõni tark mees,
kes õpetas kuningapoegi. Aga kuningapoegadel oli üksik,
seega neile leiti mõnest aadliperest heade kommetega sõber,
kes toodi õukonda ja ta õppis koos printsiga.
Manaeen oli valitud nelivürst Heroodese koolikaaslaseks.
Ta kuulus tingimata ühiskonna kõrgklassi.
Siis oli Saulus, endine pühendunud variser, kitsameelne mees,
kes oli varem kiusanud taga kogudust. Väga heterogeenne koosseis.
Tähtis selle juures on näha, et need inimesed suutsid elada koos
ja juhtida kogudust igaüks oma andidega.
Need nimed toovad meieni sõnumi, et Jumala laste osadus ei
põhine sarnasusel vaid erinevusel.
Paulus kirjutab korintlaste kirjas, et me oleme üks ihu,
millel on palju eri liikmeid. See on Jumala kogudus.
Paljud arvavad, et kui kõik on samasugused, selles on osadus.
Aga siis ei sünniks osadust, sest kui kõik oleksid samasugused,
kellelgi poleks midagi anda ega vastu võtta.
Siis sõltuksime ainult endist. Aga kuna kellelgi ei ole
100% kõiki teadmisi ja küpsust, me vajame üksteist.
Igal erineval inimesel on midagi ainulaadset anda.
Inimene, kes eile sai päästetud, täna tal on täiesti uus
ainulaadne lugu, mida ta võib jagada. Sedasi me rikastame teineteist.
Erinevus on tähtis.
Me oleme nagu sümfooniaorkester, kus on palju erinevaid pille ja
nad mängivad erinevaid hääli, kuid neil on kooskõla.
See on Jumala kogudus, nagu sümfooniaorkester.
Jeesus ütles Matteuse evangeeliumis et kui kaks teist lepivad omavahel
kokku mingis asjas ja nad paluvad seda, siis nad saavad selle.
Koos kokkuleppimine on kreeka keeles "sumpheneo",
millest on tulnud meie sõna "sümfoonia".
Jumala koguduse vägi on ühtsuses ja erinevuses.
Mis sa arvad, kas Barnabas ja Saulus olid esimesed koguduse diakonid
enne kui nad kutsuti 13. peatükis misjonitööle?
Kas nad olid diakonid? Nad ju viisid läbi toetuste väljajagamist.
Neid ei kutsuta diakonideks, aga nad tegid seda tööd.
Eriti Barnabas oli teenija ja mentor. Tal oli and inimesi aidata ja toetada.
Tol ajal ei kasutatud väga palju ametinimetusi.
Inimesed olid need, kes nad olid. Inimesed võisid öelda,
et kellelgi on prohvetiand või evangeliseerimisand.
Tasapisi need ametinimetused kinnitusid.
Siin on huvitav pilt sellest, kuidas nad teenisid ja palvetasid koos.
Püha Vaim rääkis neile, et nad eraldaksid Barnabase ja Sauluse
sellesse tööse, kuhu Jumal on nad kutsunud.
Olen mõelnud aastaid, kuidas Püha Vaim selle asja korda saatis
ja jõudsin sellise mõtteni. Kõigepealt Antiookias Barnabas
oli kindel juhtisik ja ta läks Saulusele Tarsosesse järgi,
et teda endale appi tuua. Nad olid kaks selle koguduse
suurt õpetajat. Need teised olid ka kaasas ja vastutasid.
Aga siis Barnabas ja Saulus läkitati viima annetusi Jeruusalemma.
Reis kestis mitmeid kuid.
Kui nad läksid tagasi, nad nägid, et seal polnud tühja kohta,
kuhu tagasi minna. Keegi polnud saatnud neid puhkusele,
et nad peaksid tagasi minema ja võtma ohjad uuesti enda kätesse.
Nad said aru, et teised olid teinud seda, mida Saulus ja Barnabas
olid teinud varem. Võib-olla alguses nad olid nurisenud,
et neile pole ruumi ja küsinud, kas nad peaksid asja üle võtma.
Aga siis nad mõistsid, et kui nad võtavad asja uuesti üle,
teised kannatavad ja ei saa anda endast parimat.
Nad kasvasid sellesse punkti, et neid polnud enam vaja.
Tunne, et neid pole enam vaja, andis tundlikkuse ja kui
Püha Vaim rääkis, nad olid kohe valmis minema.
"Meile tuli uus väljakutse. Vana asi on lõpetatud ja
teised on võtnud üle meie kohad. Oleme vabad minema ilma
süütundeta, et me jätaksime selle koguduse laokile."
Siis nad läksid. See toimus umbes aastal 47.
Vaatame, mis juhtus.
Ap 13:4-7: "Kui nad olid Püha Vaimu poolt teele saadetud, tulid nad alla
Seleukeiasse ja purjetasid Küprosele. Ja kui nad jõudsid Salamisesse,
kuulutasid nad Jumala sõna juudi sünagoogides. Neil oli ka
Johannes abiliseks. Nad käisid läbi terve saare Pafosest saadik.
Seal leidsid nad ühe juudi nõia ning valeprohveti nimega Barjeesus.
See oli maavalitseja Sergius Pauluse juures, kes oli mõistlik mees.
Too kutsus Barnabase ja Sauluse enese juurde ning soovis kuulata
Jumala sõna. Aga neile pani vastu Elümas, "nõid" - sest nõnda tuleb
tõlkida ta nime -, püüdes maavalitsejat usust eemale pöörata."
See oli esimene koht, kus nad tegid misjonitööd peale
Antiookiast välja läkitamist. Seleukeia oli Antiookia sadamalinn.
Sealt nad läksid Küprosele, Salamisesse.
Võime küsida, miks just Küprosele. See oli Barnabase kodukoht.
Ta oli sealt pärit ja ta tundis inimesi, tal oli võrgustik valmis.
Ta mõistis, et on tähtis, et kõik tema tuttavad,
sõbrad ja lähedased kuulevad Jeesusest.
Nad jutlustasid juutide sünagoogides. Neil oli 3-liikmeline meeskond.
Johannes oli tulnud nendega Jeruusalemmast.
Ta oli Barnabase nõbu.
Siis toimus üks konfrontatsioon, see valeprohvetist nõid püüdis
takistada evangeeliumi sõnumi jõudmist Sergius Pauluse südamesse.
Sündis selline isegi naljakas olukord.
Barjeesus ehk Elümas püüdis suunata maavalitseja tähelepanu mujale,
kui Barnabas ja Saulus tahtsid rääkida Jeesusest.
Kõik ootasid, et Barnabas oma autoriteediga paneb selle nõia paika.
Aga Barnabas oli õrn, inimeste eest hoolitseja.
Ta ei julgenud võtta sellist järsku hoiakut.
Siis Saulus ehk siis Paulus võttis ülesande enda teha.
Konfrontatsioon on päris range.
Santtu, kas loeksid meile ette?
Ap 13:9-12: "Aga Saulus, keda hüütakse Pauluseks, täis Püha Vaimu,
vaatas teda teravalt ja ütles: "Oh sa kuradi poeg, täis kõiksugu
kavalust ja kõiksugu kelmust, kõige õiguse vaenlane, kas sa ei lakka
Issanda sirgeid teid väänamast? Ja nüüd, vaata, Issanda käsi tuleb
su peale ja sa jääd pimedaks ega näe päikest tükil ajal!" Ja otsekohe langes
Elümase üle pimedus ning ringi tammudes otsis ta talutajaid.
Kui maavalitseja nägi, mis juhtus, hakkas ta uskuma,
olles hämmastunud Issanda õpetusest."
Siin juhtus muutus, kus Saulust esimest korda hüütakse Pauluseks.
Kreeka keelses algtekstis on ta nimi Paulos, mis tähendab väikest.
Nimi on sama, mis Sergius Paulusel.
Paulus võttis Sergius Pauluse teise nime endale.
Ilmselt sellepärast, et Saulus oli heebrea nimi.
Nad olid läinud välja jagama sõnumit Jeesusest paganate maailma
ja sellepärast ta võttis endale kreekakeelse nime.
Paulos tähendab väikest. Paulus oli ilmselt lühike mees ja
ta näitas seda ka oma nimega.
Kuigi Saulus oli väike, selles olukorras ta võttis juhtimise enda kätte.
Ta polnud enam Barnabase kaitse all olev väike mees.
Ta nägi, et Barnabas on selle olukorra jaoks liiga pehme ja
ta pidi võtma selle asja enda teha.
Siis ta täis Püha Vaimu vaatas meest teravalt ja ütles väga rangelt:
"Oh sa kuradi poeg, täis kõiksugu kavalust ja kõiksugu kelmust,
kõige õiguse vaenlane, kas sa ei lakka Issanda sirgeid teid väänamast?
Ja nüüd, vaata, Issanda käsi tuleb su peale ja sa jääd pimedaks
ega näe päikest tükil ajal!"
See räägib meile selgelt, mis okkultism tegelikult on.
See tuleb otse kuradilt, täis kavalust ja kelmust,
vihkab seda, mis on õige, väänab Issanda teid.
Ja see teeb lõpuks pimedaks.
Paulusel oli julgus astuda vastu. Selles olukorras juhtus ka
meeskonnas midagi. Juhtimine läks üle teisele isikule.
Siiamaani räägiti kogu aeg Barnabasest ja Saulusest.
Peale seda juhtumit Luukas kirjutab "Paulus ja Barnabas",
ta nimetab Pauluse alati ennem välja arvatud ühes olukorras.
Kui nad lahkusid Küproselt, öeldakse "Paulus ja tema kaaslased".
Paulusest sai selgelt selle meeskonna juht.
Maavalitseja sai päästetud ja pidi juhtuma midagi suurt,
kuna Paulus võttis temalt endale uue nime.
Ma ei tea, kas ta konkreetselt võttis nime selle mehe käest,
aga selle eeskuju järgi. Paulos, kreekakeelne nimi.
8. salmis on öeldud toredalt, et Elümos püüdis maavalitsejat
usust eemale pöörata. Selline väljend "pöördumine"
leidub Uuest testamendist umbes kümme korda.
Olen kohtunud inimestega, kes ütlevad, et see on
lahkusuline sõna ja seda peaks väljendama teistmoodi.
Aga see on luterlaste Piibli tõlkijate poolt kasutatud väljend,
mis tuleneb kreeka keelsest tegusõnast "uskuma".
On hea kasutada sellist sõna, sest inimeste jaoks peab olema selge,
kas nad on usus või mitte, kas nad on Jeesuse omad.
Kui me ei suuda endale selgeks teha, kusmaal me oleme,
meie usuelu muutub häguseks. Me ei leia sirget teed.
Loeme veel 13. salmi ette.
Ap 13:13: "Aga Paulus ja tema kaaslased purjetasid edasi Pafosest
ja tulid Pergesse, Pamfüüliamaale. Seal Johannes lahkus neist
ja pöördus tagasi Jeruusalemma."
See on minu arvates tähendusrikas salm. See räägib Jumala riigi
töötegija läbipõlemisest.
See oli nii raputav, et hiljem, kui Paulus ja Barnabas läksid
teisele misjonireisile, Barnabas tahtis võtta
oma nõbu nendega kaasa. Aga Paulus oli niivõrd tige,
et ta ei olnud nõus Markuse kaasatulekuga.
Ta ütles enamvähem nii: "Kord mööda lasknud on
alati mööda lasknud." Ta arvas, et sellest mehest ei saa asja.
Barnabase ja Sauluse vahel tekkis siis nii suur tüli,
et nad tegid uued meeskonnad ja läksid erinevaid teid pidi.
Markus jättis Pauluse sisse mingisuguse haava.
Olen mõelnud, miks see Johannes läks tagasi Jeruusalemma
oma ema juurde. Mõtlesin, kas selle põhjustas äkki
meeskonna juhi muutumine. See võis olla Markuse jaoks
nii suur asi, et ta oli Barnabase eest solvunud sellepärast,
et Paulus võttis juhtimise enda kätesse.
Või kas ta oli ära väsinud, kartis? Kas konfrontatsioon nõia vastu
oli nii järsk, et Markus ei julgenud olla selles meeskonnas?
Võib-olla kõige rohkem oli põhjuseks siiski see,
et kui ta läks Pauluse ja Barnabasega kaasa, ta mõtles,
et temast saab suur jutlustaja.
"Kui mina räägin, tuhanded kukuvad maha."
Ta mõtles, et temast kasvab üks vastutuse kandja ja töötegija.
Aga kui ta oli meeskonnas, ta nägi, et Barnabas räägib
koos Paulusega maavalitsejate ja teiste tähtsate inimestega Jeesusest.
Markuse ülesanne oli aga kotte tassida, süüa osta ja teha,
nõusid pesta ning teha igasuguseid praktilisi töid.
Ta nägi, et ta polegi suur jutlustaja ja ta ettekujutus sellest,
mis on Jumala riigi töö, ei läinudki täide.
Ta masendus sellest ja põles läbi ning läks ära.
Paulus mõtles, et sellest mehest ei saa kunagi midagi,
ta on ebaõnnestunud.
Aga mis Markusega juhtus peale seda?
Paulus oli veel mõned aastad peale seda Jeruusalemmas ja
nad plaanisid Barnabasega uuele reisile minna.
Siis nad läksid lahku, sest Paulus ei tahtnud Markust kaasa võtta.
Markuse ajalugu vaadates näeme, et tal oli hea tööaeg koos Barnabasega.
Tema oli Barnabase uues tiimis ja Paulus valis Siilase.
Timoteos tuli Pauluse meeskonda Johannese asemele ja
Siilas tuli Barnabase asemele.
Meeskonna ülesehitus jäi siiski samaks.
Aga Markusel oli hea koht Barnabase meeskonnas.
Hiljem saame teada, et ta oli Peetruse tõlk ja käis koos temaga.
Teame ka, et ta kirjutas esimese Jeesuse eluloo ehk
Markuse evangeeliumi. Tal oli idee kirjutada üles,
mida Jeesus oli teinud ja öelnud.
Kõige vägevam asi minu arvates on, kui Paulus oli oma elu lõpu poole
vanglas ja ootas surma.
Oma elu viimases kirjas, 2. Timoteose kirjas,
Paulus ütleb sedasi: "Luukas üksi on minu juures. Võta Markus ning
too ta enesega, sest ta on väga vajalik mulle abiliseks."
See on fantastiline, et Paulus lõpuks andis andeks,
õppis usaldama Markust ja ütles, et tema oleks väga vajalik abiline.
Ta polnud enam "kord mööda lasknud, alati mööda lasknud".
Ta oli tähendusrikas mees Jumala riigis.
Ta ütleb ka, et Markus tooks endaga pärgamendid.
Olen mõelnud, kas see oli äkki Markuse evangeeliumi käsikiri,
mida ta mõtles. Tean, et see polnud, aga minu arvates oleks olnud vägev,
kui ta oleks toonud selle Paulusele.
Markus oli saanud oma teadmised Jeesusest Pauluselt ja Barnabaselt.
Kogen, et Markuse olukord on julgustuseks inimestele,
kes on läbi põlenud või masendunud. Olen ise oma elu jooksul
vajanud mitu korda Piiblist sellist sõnumit.
Kui paned mööda, ei jõua, innukus vaibub ja toimub läbipõlemine,
see pole Jumala kuningriigis loo lõpp. Alati on lootust.
On hea, et Apostlite tegudes räägitakse Markusest, sest muidu meil oleks
valearusaam, et need mehed olid nii tublid. Nad kunagi ei pannud
mööda ega põlenud läbi ega teinud midagi valesti.
Aga see on meile sõnum, et nad olid täiesti tavalised inimesed,
keda Püha Vaim võttis kasutusele. See annab meile kõigile lootust.
Usun, et Apostlite tegude seikluses nende mittetäiuslikkus on tähtis.
Teiseks, kui nad reisisid Pamfüülia Pergeasse,
see piirkond oli selline, kus oli levinud malaaria.
Seal oli ka bandiite ja võib-olla Markus kartis ka neid asju.
Paulus võis seal haigestuda malaariasse.
Pamfüülia Pergeas oli Galaatia, kuhu Paulus kirjutas kirja galaatlastele.
Selles kirjas ta ütleb:
"Teie võitsite kiusatuse ega põlastanud mind mu keha pärast ega sülitanud
maha, vaid võtsite mu vastu nagu Jumala ingli, nagu Kristuse Jeesuse."
Enne seda ta ütles: "Esimesel korral kuulutasin teile evangeeliumi
oma ihu nõtruses"
Paulus oli seal olles haige, aga Jumal kasutab ka haiget inimest.
Ta ütles galaatlastele: "Kui oleks olnud võimalik, siis te oleksite oma
silmad välja kiskunud ja andnud minule."
Ilmselt Pauluse silmadel oli midagi viga. Malaaria tihti
põhjustab migreenitaolist peavalu ja nägemine on häiritud.
Aga isegi Markuse ebaküpsus ja hirm, Pauluse haigus ega Barnabase
liigne õrnus ei suutnud takistada Jumala riigi levimist.
Kui Jumal suudab selliseid inimesi kasutada, ta suudab kasutada ka meid.
APOSTLITE TEOD
Kallis sõber, kui tahad võtta osa selle saate tootmiskuludest,
võid seda teha helistades ekraanil olevale numbrile (Soomes).
Aitäh.
Tõlge: Sanna Pitko