Antiookia oli üks Rooma riigi kolmest suurlinnast.
Seal algas väikeste inimeste suur liikumine,
millest sai alguse maailmamisjon.
Püha Vaim valatakse välja. Peetrus ja Johannes suurkohtu ees.
Stefanos visatakse kividega surnuks. Nõidus kaotab lahingu.
APOSTLITE TEOD
Tere tulemast, Santtu, Niko ja Leena, meie kaminatuppa.
Eelmistes saadetes oleme rääkinud sellest, kuidas Peetrus viibis
Korneeliuse majas ja Püha Vaim langes paganate peale
ning nad ristiti. Need olid esimesed paganad, kes said ametlikult
koguduse liikmeteks.
Enne seda Filippus jõudis rääkida Jeesusest Etioopia eunuhhile,
aga see oli ametlik algus.
Apostlid kuulsid Peetruselt, et Jumal on avanud ka paganatele
tee pöördumisele ja elule. Võime lugeda, mis siis juhtus.
Santtu, kas loeksid alates salmist 19?
Ap 11:19-24 "Need, kes olid Stefanose pärast tekkinud viletsuses hajutatud,
käisid mööda maad Foiniikiani ja Küprose saareni ja Antiookiani,
rääkides sõna ainuüksi juutidele. Nende hulgas oli ka Küprose ja
Küreene mehi, need rääkisid pärast Antiookiasse jõudmist ka kreeklastele,
kuulutades neile evangeeliumi Issandast Jeesusest. Issanda käsi oli nendega,
ja suur oli nende arv, kes uskuma hakates pöördusid Issanda poole.
Aga jutt nendest kostis Jeruusalemmas oleva koguduse
kõrvu ja nad läkitasid Barnabase Antiookiasse. Kui ta pärale jõudis
ja nägi Jumala armu, sai ta rõõmsaks ja julgustas kõiki jääma
kindlameelselt Issanda omaks. Sest ta oli hea mees,
täis Püha Vaimu ja usku. Ja palju rahvast lisati Issanda omade hulka."
See on üks põnev lugu.
Sündmus leidis aset Antiookias, mis ei olnud samasugune
juudi linn nagu Jeruusalemm.
Inimesed, kes elasid Antiookias, isegi juudid, pidid olema
kontaktis kreeklaste ja araablastega, kes elasid seal.
Neil oli kindlasti suur tahtmine rääkida Jeesusest inimestele,
keda nad teadsid, aga neil polnud veel ametlikult luba selleks.
Kui Peetrus külastas Korneeliust ja Püha Vaim langes paganate peale,
Antiookia juudid kogesid, et nüüd on aeg ületada piir
ja rääkida Jeesuse saladusest ka teistele.
Antiookiast sai maailmamisjoni keskus.
Antiookia oli väga suur linn, üks Rooma riigi kolmest suurlinnast.
Seal elas üle ühe miljoni inimese.
See oli tähtis kaubalinn, kuna seal ristusid tähtsad
kaubateed ida ja lääne suunas, kuni Indiani välja.
Vahemere äärest sai hästi edasi minna lõunasse ja
linn asus vahemere kirdenurgas.
Seal oli palju kultuure ja hellenistlikku tsivilisatsiooni
alates Aleksander Suure valitsemisajast.
Hellenismiks nimetati kreeka kultuurile üle minekut.
Paljud kristlased olid põgenenud Antiookiasse Jeruusalemmast,
siis kui seal kiusati taga kreeka keelt kõnelevaid juudi-kristlaseid.
Siis nad hakkasid välja liikuma ja nende hulgas oli
Küprose ja Küreene mehi.
Nad olid kreeka keelt kõnelevad juudid, kes olid saanud päästetud.
Nad hakkasid liikuma välja ja rääkisid kreeklastele Jeesusest.
Luukas, kes kirjutas Apostlite teod, ta oli väga täpne.
Aga nende Küprose ja Küreene meeste nimesid ta ei suutnud kusagilt leida.
Kuigi nad olid kogu maailmamisjoni pioneerid, kes murdsid läbi,
et evangeelium jõuaks paganateni.
Miks nende nimesid ei leitud?
Usun, et nad olid liiga tavalised inimesed.
Nad polnud jutlustajad ega juhid, nad olid tavapärased inimesed.
Nad rääkisid Jeesusest inimeste oma tasemel ja need omakorda
rääkisid teistele. Sellest sai alguse ahelreaktsioon.
Aga Luukas ei saanud kunagi teada, kes nad olid.
Sõnum on see: need mehed, kes olid väga tähtsad ja murdsid
läbi, et evangeelium jõuaks paganateni,
nad olid samas täiesti lihtlabased inimesed ja
Jumal sai neid kasutada sellistena.
Kuigi Luukas ei mäletanud nende nimesid, olen kindel,
et Jumala raamatus on nende meeste nimed kirjutatud suurte tähtedega,
rasvaselt ja allajoonitult.
Ilma nende meesteta me poleks kunagi saanud kuulda Jeesusest.
Arvan, et see väikeste inimeste suur liikumine, mis sai alguse
Antiookiast, on meile sõnumiks. Me võime rääkida evangeeliumi
seal, kus me parasjagu oleme.
Tihti arvame, et inimesed peavad ise tulema kuskile koosolekutele
kuulama Jeesusest.
Kui me ootame, et inimesed tulevad, peame terve igaviku ootama,
et vähemalt 20% soomlasteks ilmuks kohale.
Aga kui me läheme sinna, kus inimesed on,
evangeelium jõuab ka nendeni, kes muidu ei oskaks ega julgeks
tulla kristlaste kogunemispaikadesse.
Nende meeste sõnum meile on, et terve kristluse juures
saab rohkem inimesi päästetud täiesti tavaliste Jeesuse järgijate läbi
kui suurte evangelistide või preestrite läbi.
Terve kristluse juures rohkem inimesi saab päästetud väljaspool
kirikuid ja kogunemispaiku.
Soomes vajaksime seda rohkem.
Selles loos sai alguse liikumine ja paljud pöördusid ning
uskusid Issandasse.
Siis tekkisid igasugused kuulujutud, mis jõudsid Jeruusalemmani,
kuhu oli umbes 1000km.
Inimesed liikusid mööda kaubateid ja jutud jõudsid
Jeruusalemma, kust nad saatsid Barnabase teele.
Barnabas läks Antiookiasse ja nägi, mida Jumal oli teinud.
Ta rõõmustas ja julgustas kõiki püsima usus.
Siin öeldi, et ta oli hea mees, täis Püha Vaimu ja usku ning
aina rohkem oli neid, kes liitusid Issanda omade hulgaga.
See oli juba kasvamise teine faas.
Kõigepealt paljud inimesed pöördusid ja uskusid Issandasse.
Siis aina rohkem inimesi liitus nendega.
Barnabas hakkas aru saama, et see asi on tema jaoks liiga suur
ja ta ei suuda seda kontrollida.
Ta sai aru, et vajab abi. Ta ei teadnud piisavalt,
polnud piisavalt tugev juht.
Ta mõtles, et oleks hea aeg alustada meeskonnaga.
Ta leidis omale meeskonnakaaslase.
Niko, kas loeksid alates salmist 25?
"Siis läks Barnabas Tarsosesse Saulust otsima, ja kui ta leidis tema,
tõi ta tema Antiookiasse. Ning nad käisid terve aasta koos koguduses ja õpetasid
suurt hulka rahvast. Ja see oli Antiookias, kus jüngreid esimest korda
hakati nimetama kristlasteks."
Barnabasel oli hea mälu. Ta polnud mingi staar-evangelist.
Ühtegi tema jutlust ei leidu Uuest testamendist,
ta pole ühtki Uue testamendi raamatutest kirjutanud.
Aga ta võitis endale apostlite tähelepanu sellega,
et müüs maha oma talu ja annetas kogu raha Jeruusalemma kogudusele.
Kui kogudus saatis Barnabase välja, tekib küsimus, miks just tema?
Üks põhjustest oli kindlasti see, et ta oli Küproselt pärit ja
inimesed, kes olid ka Küproselt, võisid teda tunda.
Teine põhjus oli see, et Barnabas oli julgustaja,
isegi ta nime tähendus on "julgustuse poeg".
Ta sai apostlitelt selle nime, sest ta pidevalt julgustas teisi.
Ta oli nagu treener või mentor, kes võttis teisi oma tiibade alla.
Ta saadeti välja julgustama seda uut kogudust.
Kui ta vajas abi, ta läks Tarsosesse, kus Saulus viibis,
ja tõi ta Antiookiasse.
Kui Saulus sai päästetud Damaskoses,
ta läks kolme aasta pärast sealt Jeruusalemma.
Seal ta kohtus Barnabasega. Kõik apostlid kartsid teda,
aga Barnabas võttis Sauluse enda kaitse alla.
Kui Saulust püüti tappa Jeruusalemmas,
ta põgenes Tarsosesse, mis oli tema kodulinn.
Seal ta oli elanud umbes 10 aastat, kui Barnabas tuli talle järgi.
Barnabasel oli hea mälu, ta hoolis inimestest.
Ta mõtles, kuidas Saulusel läheb. Siin kirjutati, et ta läks
Saulust otsima ja siis leidis tema.
Kreeka keeles see tähendab, et ta pidi mõnda aega otsima,
enne kui ta leidis vihjeid sellest, kus Saulust leida.
Neil tekkis meeskond ja selle kohta öeldi,
et nad tegutsesid koguduse keskel.
See on esimene kord Piiblis, kui üht inimrühma
väljaspool Jeruusalemma kutsutakse koguduseks.
Siiamaani kogudus oli olnud Jeruusalemmas ja kõik,
kes uskusid Jeesusesse, olid Jeruusalemma koguduse liikmed.
Isegi kui nad elasid eemal.
Aga Antiookias oli toimunud nii suur liikumine,
et Jeruusalemmas nad mõistsid selle olevat sarnane liikumine,
kui neil alguses oli. Nad hakkasid kutsuma seda koguduseks.
Siit sai alguse koguduste sündimise protsess,
millest vestleme tulevikus veel palju.
Paljud inimesed said õpetust. Saulus kui endine variser ja
kirjatundja omas arusaamist Vanast testamendist ja
ta oskas näha ka uusi asju. Ta sai aru, kuidas rääkida paganatega,
kes ei tunne juutide seadust. Kuidas rääkida neile Jeesusest?
Nad õpetasid Antiookias ja Sauluse mõtlemise andekus tuli esile.
Barnabas koolitas Saulust.
Arvan, et see kõik toimus sedasi. Kõigepealt Barnabas selgitas Saulusele:
"Nüüd lähme sinna ja räägime inimestele seda, loome kontakti."
Siis nad läksid koos Saulusega, kes vaatas pealt,
kui Barnabas rääkis Jeesusest rannas või kaupluses teistele.
Siis nad tulid ära ja andsid tagasisidet.
Barnabas küsis, kas Saulus sai aru, mida ta tegi ja miks.
Siis ta ütles Saulusele: "Selgita nüüd oma sõnadega, kuidas ma seda tegin."
Siis Barnabas ütles, et järgmine kord on Sauluse kord alustada.
Siis rääkis Saulus ja Barnabas jälgis kõrvalt.
Nad andsid jälle tagasisidet.
Sedasi Barnabas õpetas Saulust rääkima Jeesusest.
Ta õpetas Saulust juhtima inimesi osadusse Jeesusega ja
õpetama neid inimesi ka edaspidi.
Selline nägi välja nende "treeninguplaan",
mille Barnabas viis läbi.
Kristlaste hulk seal aina kasvas.
Neid hakati kutsuma kristlasteks. See on esimene kord,
kui sõna "kristlane" leidub Piiblist.
Ühes salmis on nii palju kõike. See oli esimene kogudus
väljaspool Jeruusalemma ja tuli uus nimetus "kristlane".
Vaatame veel edasi alates salmist 27 peatüki lõpuni.
"Noil päevil tuli prohveteid Jeruusalemmast Antiookiasse.
Üks neist, Agabos nimi, tõusis ja andis Vaimu läbi teada,
et suur nälga on tulemas kogu riigis. Nõnda ka sundis keiser Klaudiuse ajal.
Aga iga jünger otsustas saata Juudamaal elavatele vendadele abi,
nii, kuidas kellegi käekäik lubas. Seda nad tegidki, läkidates annid
Barnabase ja Sauluse kaudu vanematele."
Kes need prohvetid olid?
Vanas testamendis prohvetid olid "nägijad".
Prohvet nägi rohkem kui teised inimesed.
Uues testamendis prohveteerimine on armuand, mille Jumal annab.
Kellelgi on and näha teise inimese sisse või
justkui ennustada tulevikku. Seda tegi Agabos.
Agabose nime mainitakse ka hiljem Piiblis.
Kui Paulus tuli tagasi Jeruusalemma oma viimaselt misjonireisilt,
nad peatusid Kaisareas ja viibisid Filippuse juures.
Sealt Luukas sain informatsiooni Filippuse kohta, mida ta kirjutas
ka Apostlite tegudesse.
Seal Agabos ilmus uuesti ja ennustas, et Paulus pannakse vangi.
Teised püüdsid takistada Pauluse minekut,
aga Paulus koges, et ta pidi minema.
Prohvetitel oli tähtis positsioon algkoguduses.
Paulus räägib erinevatest ametitest koguduses ja
need on: apostlid, prohvetid, õpetajad, karjased, evangelistid.
Need viis on Efeslaste kirja kohaselt vastutavad isikud.
See näljahäda, kas selle kohta on andmeid, kas see tuli kohe või kuidas?
Klaudius oli keiser aastatel 41-54.
Järelikult nad saatsid seda abi Jeruusalemma aastatel 46-47
ja sel ajal oli ka näljahäda.
See oli Rooma riigis üks suur kriis.
Paulus räägib Galatlaste kirjas sellest teekonnast,
kui ta läks Jeruusalemma ja viis neile annetusi.
Peetrus ja Jakoobus surusid ta kätt, et tähistada koostööd.
Ta ütles, et pidage meeles vaeseid. Seda nad tegidki seal, aitasid.
See räägib meile, kuidas inimesed hoolisid üksteisest.
Järgmises peatükis Luukas läheb 2-3 aastat ajas tagasi
umbes aastani 43-44.
Ta räägib, mis sellel ajal sündis.
Santtu, kas loeksid 12. peatüki 5 esimest salmi?
"Aga sel ajal hakkas kuningas Heroodes mõnele kogudusest kurja tegema.
Ta tappis mõõgaga Jakoobuse, Johannese venna.
Aga nähes, et see juutidele meeldis, võttis ta kinni ka Peetruse.
See oli just hapnemata leibade pühal. Heroodes vahistas Peetruse
ja pani ta vanglasse ning andis nelja neljamehelise sõdurite salga valvata
kavatsedes ta pärast paasapühi rahva ette tuua. Nii peeti siis
Peetrust vangis, aga kogudus palvetas lakkamatult Jumala
poole tema pärast."
See oli kuningas Heroodes Agrippa, mitte sama Heroodes,
kes oli valitsenud siis, kui Jeesus sündis.
Peetrus vangistati, pool meeskonda ehk 16 sõdurit valvasid teda.
Kogudus palvetas. Nad teadsid, et kord kui Peetrus oli vangistatud
Apostlite tegude 5. peatükis, ingel tuli ja avas vangla uksed.
Võib-olla nad palvetasid, et see juhtuks jälle.
Loeme salmid 6-11.
"Ööl enne seda, kui Heroodes tahtis Peetruse enese ette tuua,
magas Peetrus kahe sõduri vahel kahe ketiga aheldatult,
ja vahimehed ukse ees valvasid vanglat. Ja ennäe, Issanda ingel
seisis seal ning valgus helkis vangikongis. Ingel lõi Peetrust
vastu külge, äratas ta üles ja ütles: "Tõuse kiiresti!" Ja Peetruse
ahelad langesid käte ümbert maha. Ingel aga ütles talle:
"Pane vöö vööle ja seo oma jalatsid jalga!" Tema tegigi nõnda.
Ja ingel ütles talle: "Pane oma kuub selga ja tule minu järele."
Ja Peetrus tuli välja ja käis tema järel ega teadnud, et see,
mida ingel tegi, on tõsi, vaid arvas end nägevat nägemust.
Ja nad läbisid esimese ja teise vahiposti ning tulid linna viiva
raudvärava ette. See avanes neile iseenesest ja nad väljusid
ja läksid edasi üht tänavat pidi. Ja järsku lahkus ingel tema juurest.
Ja kui Peetrus jälle hakkas aru saama, lausus ta: "Nüüd ma tean,
et Issand on tõesti oma ingli läkitanud ja mu välja kiskunud
Heroodese käest ning kõigest, mida juuda rahvas ootab."
See on üks imelugu. Me ei saa seda seletada,
kuidas kõik toimus, isegi Peetrus ei suutnud.
Aga Jumal teeb selliseid imelisi asju.
Vahel minu käest küsitakse, kas ma usun, et imed on võimalikud.
Muidugi mitte! Kui imed oleksid võimalikud, need poleks imed.
Aga neid sünnib.
Siin on jälle üks sündmus, mis leidis aset,
kuigi see ei tundunud võimalik.
Üks imeline asi selle juures on, et Peetrus teadis,
et hommikul ta viiakse kohtu ette ja võib-olla tapetakse ära.
Ta magas kahe sõduri vahel, kahe ketiga aheldatult,
vahimehed seisid ukse peal.
Minu arvates on suur ime, et Peetrus magas.
Ta ei nurisenud, ta polnud närvis.
Ta jättis oma närvitsemise Jumala kätesse.
Ta suutis magada sellises olukorras.
Päris hea väljakutse. Kui me oleksime sellises olukorras,
kas suudaksime magada?
Peetrus sai sealt välja. Vaatame veel edasi.
Salmid 12-17.
"Ja märgates, kus ta on, tuli ta selle Maarja koja juurde,
kes on Markuseks hüütava Johannese ema.
Sinna oli suur hulk rahvast kokku tulnud palvetama.
Kui ta siis hooviväravale koputas, tuli sinna kuulatama tüdruk,
Roode nimi. Kui ta Peetruse hääle järgi ära tundis, siis rõõmu tõttu
ei avanud ta väravat, vaid jooksis sisse ja teatas,
et Peetrus seisab värava taga. Nemad ütlesid talle:
"Sa jampsid!" Tema aga kinnitas, et see on nõnda.
Siis nad ütlesid: "See on tema ingel." Peetrus koputas üha edasi.
Kui nad nüüd avasid, nägid nad teda ja jahmusid.
Peetrus aga viipas neile käega, et nad vait jääksid,
ning jutlustas, kuidas Issand oli ta vanglast välja toonud,
ning ütles: "Teatage seda Jakoobusele ja vendadele!"
Ja ta väljus ning läks sealt teise paika."
Siin räägitakse koguduse palvekoosolekust.
Siin tuuakse esimest korda välja noor mees,
kelle nimi oli Johannes, Markus.
Nad palvetasid läbi öö.
See väike teenijatüdruk, tal polnud erilist tähtsust,
naistel üleüldse noil päevil ei olnud väärtust.
Sellel teenijatüdrukul veel vähem.
Aga ta nimi läks kirja Piiblisse, sest ta oli palvekoosolekul.
Jumala jaoks see oli tähtis.
Peetrus läks ära, kui ta oli korraks sisse lastud.
Siin ei räägita, kuhu ta läks.
Ta oli natuke aega peidus ja teda ei leitud.
Loeme veel edasi, salmid 18 ja 19.
"Aga päeva saabudes olid sõdurid suures ärevuses selle pärast,
mis Peetrusega oli juhtunud. Kui Heroodes teda otsis ega
leidnud, kuulas ta vangivalvurid üle ja käskis need viia hukkamisele.
Ise ta läks Juudamaalt alla Kaisareasse ja jäi sinna."
Heroodes oli muidugi endast väljas. See oli juba teine kord,
kui Peetrus sai vanglast välja.
Siin öeldi, et vangivalvurid viidi hukkamisele,
nad jäid oma eludest ilma.
Peale seda on lugu Heroodese surmast, salmid 20-24.
"Ent Heroodes kandis viha Tüürose ja Siidoni rahva peale.
Nood tulid ühel meelel tema juurde ja, saanud nõusse kuninga kambriülema
Blastose, palusid rahu; sest nende maa sai oma toiduse kuninga alalt.
Määratud päeval pani Heroodes selga kuninglikud rõivad, istus kohtujärjele ja
pidas neile kõne. Rahvas aga hüüdis: "See ei ole inimese, vaid Jumala hääl!"
Aga otsekohe lõi teda Issanda ingel, seepärast et ta ei andnud au Jumalale.
Ja ussidest sööduna heitis Heroodes hinge.Aga Jumala sõna kasvas ja levis."
See juhtus aastal 44, kui Heroodes suri.
Peale seda alles Barnabas ja Saulus tulid tooma annetusi.
Luukas on siin avanud väikse akna Jeruusalemma ja räägib,
mis seal tol ajal oli sündinud. Peale seda ta jõuab Barnabase
ja Sauluse juurde tagasi.
Kõigis nendes olukordades, kus toimub hukkamine,
vangistamine ja kriisid, öeldakse alati, et Jumala Sõna
sai aina sügavamale juurduda ja edasi levida.
Üks Luukase suurtest mõtetest, mida ta toob esile,
on et Jumala riik levib takistamatult.
Tagakiusud ja muud asjad ei suuda seda aheldada.
See on meie jaoks väljakutse. Praegusel hetkel kristlaseks olemine
omab negatiivsemat tähendust kui kunagi varem.
On hea näha, et need raskused ei ole põhjus masenduda või
taganeda, vaid pigem sõnum sellest, et tuleb tõsta pead püsti ja
kuulutada julgelt evangeeliumi. Raskused on uus võimalus.
APOSTLITE TEOD
Kallis sõber, kui tahad võtta osa selle saate tootmiskuludest,
võid seda teha helistades ekraanil olevale numbrile (Soomes).
Aitäh!
Tõlge: Sanna Pitko