Jumal saatis Filippuse tühermaale evangeeliumit kuuluma.
Selle tagajärjel volitatud rõõmusõnumi kuulutaja rääkis Jeesusest
aafriklasest varandusehoidjale. Sellest sai alguse protsess,
millest sündis kopti kirik.
Püha Vaim valatakse välja. Peetrus ja Johannes suurkohtu ees.
Stefanose visatakse kividega surnuks. Nõidus kaotab lahingu.
APOSTLITE TEOD
Eelmisel korral lugesime Apostlite tegudest, kuidas Filippus süütas
Samaarias suure ärkamise. Peetrus ja Johannes läksid ka sinna
ja Püha Vaim täitis inimesi.
Peale seda Apostlid läksid jala tagasi Jeruusalemma.
Filippus võeti ka sealt ära ja uued kristlased jäid üksi.
Püha Vaim hoolitses nende eest.
Loeme, mis peale seda juhtus.
Ap 8:26-28: "Issanda ingel rääkis aga Filippusele: "Tõuse ja mine lõuna
poole seda teed, mis läheb Jeruusalemmast alla
Gaza poole! See on tühermaa." Ja Filippus tõusis ning läks.
Ja vaata, üks Etioopia eunuhh, etiooplaste kuninganna kandake
võimukandja, kes valitses kogu ta varanduse üle,
oli tulnud Jeruusalemma Jumalat kummardama ning oli tagasi
pöördumas ja istus oma tõllas ning luges prohvet Jesaja raamatut."
Kuidas Filippus elas läbi seda, et ta võeti ärkamise keskelt ära?
See oli kindlasti raske. Kui ta oli seal,
Jumal kasutas teda nii, et paljud inimesed said päästetud ja ristiti.
Isegi nõid Siimon ristiti.
Siis tulid Peetrus ja Johannes. Kui Filippus oleks olnud vähegi
enesekeskne, ta oleks kogenud, et nad tulid tema tööd korrigeerima.
Kui Püha Vaim oli langenud, Issand ütles talle,
et ta läheks inimeste juurest ära tühermaale.
Arvan, et Filippus mingil hetkel küsis: "Miks just mina?"
Aga ta kuuletus.
Siinkohal paistab välja Filippose teenija hoiak.
Ta oli alandlik mees.
Ta alustas toidupangast, jagas välja toiduabi.
Siis temast kasvas kuulutaja, keda Jumal kasutas.
Ta oleks võinud öelda: "Issand, ma olen pigem suurkuju,
ma ei taha minna sellisesse mõttetusse kohta."
Aga ta oli alandlik. Ta ei olnud vihane ega kade Peetruse või
Johannese peale.
Issand julgustas teda minema Lõuna poole.
See juhtnöör oli päris lihtne aga mitte nii selge.
"Lõuna on seal suunas, hakka kõndima.
Mine seda teed, mis viib Jeruusalemmast Gazasse."
See tee on paarkümmend kilomeetrit pikk.
Kuhu ma lähen ja mis mind seal ootab?
Aga Filippus kuuletus.
Ta hakkas liikuma ja sellel teel tuli vastu etioopia eunuhh.
Ta oli käinud Jeruusalemmas Jumalat kummardamas.
Ta oli rikas mees, riigi varalaekur.
Ta oli kuulnud midagi Jumalast ja läinud Jeruusalemma.
Ma ei tea, kas ta oli kuulnud enne Jeruusalemma minekut
midagi Jeesusest aga seal olles ta arvatavasti kuulis midagi.
Sest kõik see juhtus kolme aasta sees Jeesuse risti löömisest, üles tõusmisest
ja Püha Vaimu langemisest.
See inimene oli Jumala jaoks niivõrd tähtis,
et Jumal arvas heaks kohtuda temaga eriliselt.
Ta saatis Filippuse tema juurde.
Mees istus tõllas ja luges Jesaja raamatut,
mille ta oli arvatavasti endale muretsenud Jeruusalemmast.
Minu arvates see on võimas. Ta oli rikas ja jõukas mees
ka sellepärast, et tal oli raamat.
Raamatud olid tol ajal käsitsi kirjutatud,
haruldased ja väärtuslikud.
Lugemisoskus ei olnud ka väga üldine.
Aga see mees oskas lugeda ja ilmselt heebrea keeles,
sest ta luges Jesaja raamatut.
Jätkame ja vaatame, mis siis juhtus.
Ap 8:29-31: "Ja Vaim ütles Filippusele: "Mine ja ligine sellele tõllale!"
Filippus jooksis tõlla juurde ja kuulis teda lugevat prohvet Jesaja raamatut
ning küsis: "Kas sa ka aru saad, mida sa loed?"
Tema vastas: "Kuidas ma võin aru saada, kui keegi mind ei juhata?"
Ja ta palus Filippust astuda üles ja istuda enese kõrvale."
Siin näeme veel Jumala juhtimist. Vaim ütles Filippusele,
et ta läheks tõlla juurde.
Siis ta kuulis pealt, kui mees luges Jesaja raamatut.
Järelikult mees luges kõva häälega.
Tol ajal loeti tavaliselt kõva häälega. Laul 1 ütleb, et õnnis on inimene,
kes uurib ta Seadust ööd ja päevad.
Heebrea keeles sõna "uurima" tähendab omaette pomisema.
Ta luges nii, et ta ise ka kuulis, mida ta loeb.
Filippus sai aru, et ta loeb Jesaja raamatut ja küsis,
kas mees saab sellest aru.
Mees palus õpetust ja Filippus sai koos temaga edasi sõita.
Neil oli kindlast keegi, kes juhtis ja nad kahekesi
istusid tõllas, mis oli kindlasti kaetud, et päike ei saaks kõrvetada.
Mõtleme Filippuse sammudele. Kõigepealt ta läks Lõunasse,
Gazasse viivale teele.
Järgmine samm oli minna lähemale tõlla juurde.
Kolmandaks ta kuulis, kuidas mees luges ja neljandaks ta alustas
vestlust, küsides, kas mees saab loetust aru.
Viiendaks Filippusele pakuti küüti.
Püha Vaim juhtis sammhaaval.
Laul 119:105 ütleb: "Sinu sõna on mu jalale lambiks
ja valguseks mu teerajal."
Vana tõlge ütleb, et Sinu sõna on mu jalgade lamp.
See lamp ei ole mingi võimas proektor.
See lamp on kindlasti nagu väike saviastja, kus on sees õli,
mis põleb. See lamp valgustab täpselt sama palju, kui need küünlad
valgustavad selle kamina sees.
See lamp valgustab ühe sammu korraga.
Lamp jalgadele tähendab, et sa näed, kuhu astuda
ja sa ei astu mööda.
Aga kui sa tahad teada, mis on kahe sammu kaugusel,
pead kõigepealt ühe sammu edasi liikuma.
Filippust juhiti sedasi sammhaaval.
Ta ei teadnud, mis teda ühe sammu kaugusel ootab,
aga ta oli alandlik ja sõnakuulelik ning tegi need sammud.
Ta oli nagu Aabraham, kes läks teadmata, kuhu ta jõuab,
kuna Jumal kutsus teda. Temast sai kogu maailma õnnistus.
Jumal kutsub meid ka sedasi. Meil on hea vaikseks jääda
ja kuulata Jumala juhtimist.
Usun, et igapäevaselt meil on selliseid olukordi:
ole sõbralik, tee seda, loe seda, kuula teda.
Kui me kuulame neid juhtnööre, liigume sammhaaval edasi.
Selle kiire elutempo juures, vähemalt minu elus,
mul on vahel raske jääda kuulama, mida Püha Vaim räägib.
Kui silme ees on selge siht ja eesmärk, liigun selle suunas
ja ei näe midagi muud enda ümber.
Siis on raske kuulama jääda, kui Jumal tahab mu plaane muuta.
Loeme edasi alates salmist 32, millist kirjakohta eunuhh luges.
Ja kirjakoht, mida ta luges, oli see: "Tema on kui lammas viidud tappa
ja otsekui tall on hääletu oma niitja ees, nõnda ei ava
ka tema oma suud. Tema alandamisega on tema õigus
ära võetud. Kes jõuab tema suguvõsast jutustada?
Sest ta elu võetakse ära maa pealt."
See on huvitav kirjakoht.
Kui ma omal ajal õppisin teoloogiat, meile õpetati suure tõena seda,
et Jesaja raamat on pandud hiljem kokku kolmest osast.
39 esimest peatükki olid päris Jesaja raamatust ja kahe järgmise
osa autoriteks peetakse Deuterojesajat ja Tritojesajat.
Mäletan, kuidas mõtlesin, kas see saab olla tõde.
Kuidas see mõjutab seda, et Piibel on täielik tõde,
kui raamat on pandud kokku kolmest erinevast osast?
Aga kuna siin öeldakse, et see kirjakoht oli pärit Jesaja raamatust,
võime olla kindlad, et vähemalt siiamaani raamat oli ühes tükis.
Samamoodi nagu surnumerest leitud rullraamatud, kus on ka Jesaja kirjutisi.
Kogen, et ma võin usaldada, et see on algtekst, Jesaja käest saadud.
Meie tõlgendus, et siin räägitakse Jeesusest, on ka õige.
Sest Filippus tõi selle selgelt välja.
Siin on veel üks tähtis asi.
Jeesus ise rääkis sellest, et Jesaja raamatu 53. peatükk räägib temast.
Peetrus tsiteeris oma esimeses kirjas Jesaja 53. peatükki,
viidates Jeesusele.
Meie kui tänapäeva kristlaste jaoks tundub võimatu mõelda,
et see ei räägiks Jeesusest.
Js 53: "Ta oli põlatud ja inimeste poolt hüljatud, valude mees ja
haigustega tuttav, niisugune, kelle pealt silmad ära pööratakse:
ta oli põlatud ja me ei hoolinud temast. Ent tõeliselt võttis ta enese peale
meie haigused ja kandis meie valusid. Meie aga pidasime teda vigaseks,
Jumalast nuhelduks ja vaevatuks. Ent teda haavati meie üleastumiste
pärast, löödi meie süütegude tõttu. Karistus oli tema peal,
et meil oleks rahu, ja tema vermete läbi on meile
tervis tulnud. Me kõik eksisime nagu lambad, igaüks meist pöördus
oma teed, aga Issand laskis meie kõigi süüteod tulla tema peale.
Teda piinati ja ta alistus ega avanud suud nagu tall, keda viiakse tappa,
nagu lammas, kes on vait oma niitjate ees, nõnda ei avanud ta oma suud."
Edasi tuleb salm, mida eunuhh luges.
Meie jaoks on alati selgeks tehtud, et see peab olema Jeesus.
Kuigi see kõik kirjutati 700 aastat enne Kristuse sündi.
Kui inimene ei usu Jumalat ega imesid,
tuleb mõelda, et tekst on hiljem juurde lisatud.
Või siis tõlgendatakse seda nii, et on kellestki teisest juttu,
mitte Jeesusest.
Loeme veel mõned salmid edasi.
Ap 8:34-35 "Ja eunuhh hakkas rääkima ning ütles Filippusele:
"Ma palun sind, kelle kohta prohvet seda ütleb? Kas enese või kellegi
teise kohta?" Aga Filippus avas oma suu ja sellest kirjakohast lähtudes
kuulutas talle evangeeliumi Jeesusest."
See on nagu väljakutse evangelistile. Mõtlen vahel, et kui ma kohtuksin
inimesega, kas ma suudaksin rääkida talle kogu evangeeliumi ainult
Jesaja raamatu abil, et ta võiks saada päästetud.
Filippus tegi sedasi ja mees sai päästetud.
See on hea vaimulik harjutus mõnes kodugrupis, küsida,
kus Jesaja raamatus öeldakse, et Jumal armastab inimesi või
et inimene on patune ja elab Jumalast lahus.
Või kus räägitakse Jeesusest kui tallest, kes suri ristil meie eest ja
kui me usume Jeesusesse, saame võtta vastu pääste.
See võiks olla üks lõbus kodune ülesanne.
Läbida Jesaja raamat täiesti uuel viisil.
Filippus kuulutas mehele evangeeliumi Jeesusest. Räägime tema põhimõtetest.
Esiteks tuleb alustada sealt, kus inimene parasjagu on.
Filippus ei öelnud: "Pane raamat kinni, mul on midagi tähtsat öelda!"
Ta ütles: "Ma näen, et sa loed, kas ma tohin seda sulle selgitada."
Paulusel oli samasugune õrnus. Kui ta rääkis sünagoogis,
ta rääkis juutide ajaloost, sest see oli kultuur, kus inimesed elasid.
Kui ta läks teistesse linnadesse, ta rääkis, kuidas Jumal on olemas,
annab vihma ja saagi inimestele.
Kui Paulus läks Ateenasse, ta oskas seal filosoofide põhjal rääkida.
Selline õrnus ära tunda, kus maal teine inimene on oma elu ja mõtetega,
on väga tähtis.
Teiseks Filippus oli valmis rääkima evangeeliumi ja ta teadis, mida öelda.
Nagu Peetrus ütles: "Pühitsege Issandat Kristust oma südames, olles alati valmis
kostma igaühele, kes teilt pärib aru lootuse kohta, mis teis on.
Kuid tehke seda tasadusega ja aupaklikult."
Valmidus, teadmine, mida öelda ja õige alandlik hoiak,
et me ei avalda inimestele survet rääkides.
Filippus oli ka avatud Püha Vaimu juhtimisele, ta läks sinna, kus inimene oli.
Filippusel oli ka tahtmine aidata inimesi Kristusega osadusse.
Need olid Filippuse põhimõtted ja tähtsad väärtused evangeeliumi jagamisel.
Siis eunuhh sai aru, kes Jeesus on, ta uskus evangeeliumi.
Loeme 36. salmist edasi.
"Aga kui nad teed mööda edasi läksid, jõudsid nad ühe vee äärde.
Ja eunuhh lausus: "Ennäe, vesi! Mis takistab, et mind ei võiks ristida?"
Aga Filippus ütles: "Kui sa usud kogu südamest, siis on see võimalik."
Ta vastas ja ütles: "Ma usun, et Jeesus Kristus on Jumala Poeg!"
Ja ta käskis tõlla peatada ja nad mõlemad, Filippus ja eunuhh,
astusid vette, ja Filippus ristis tema."
Miks 37. salm on Piiblis sulgude sees?
Sellepärast, et seda salmi pole kõikides vanades algtekstides.
Soome keelses vanas tõlkes see salm on ära jäetud.
Uues tõlkes see on kirjutatud sulgudesse, kuna see ikkagi leidub
paljudes vanades algtekstides.
Tõenäoliselt see ikkagi on ehtne ja tõepärane salm.
Kui mõtleme selle mudeli peale, mis algkoguduses oli,
see salm sobib väga hästi sinna.
Eunuhh ristiti tema usutunnistuse põhjal.
Ta sai kristlaseks kuna ta esiteks uskus sõnumit Jeesusest,
mida oli kuulnud ja siis ta ristiti Jumala koguduse liikmeks.
Püha Vaim juhtis nende vestluse kuni täieliku usule tulemiseni.
Vaatame veel viimaseid salme.
"Aga kui nad veest välja tulid, haaras Issanda Vaim Filippuse,
ja eunuhh ei näinud teda enam. Kuid ta läks oma teed edasi
rõõmuga. Aga Filippus leiti Asdodist, ja ta kuulutas mööda maad
käies evangeeliumi kõigile linnadele, kuni ta jõudis Kaisareasse.
Ülesanne, mis Filippusele oli antud sai täidetud ja Issanda Vaim viis ta ära.
Luukas ei selgita meile, kuidas see juhtus.
Vaevalt oli see orkaan, mis tuli ja viis ta tuulega minema.
Aga ta ütles, et töö sai tehtud, mine sina edasi ja ma lähen
kuulutama evangeeliumi teistele.
Siis eunuhh ei näinud teda enam, aga jätkas rõõmuga oma teed.
Ta oli leidnud selle, mida oma südames igatses.
Siis ta läks tagasi Egiptusesse. Egiptuse kristlased loevad
oma kopti kiriku alguseks seda päeva kui eunuhh tuli tagasi.
Eunuhh oli mõjuvõimas inimene ja läbi tema võisid saada teised
tähtsad inimesed päästetud ning selle läbi evangeelium levis edasi.
Näeme siin Filippust evangelistina.
Kõigepealt valdas Samaaria linna suur rõõm, siis eunuhh jätkas
oma teed rõõmustades.
Evangeelium on rõõmusõnum.
Mäletan, kui olin noor ja tahtsin saada evangelistiks.
Minu jaoks oli raske mõista, mis on evangelisti ja
ärkamise süütaja erinevus.
Sel ajal Soomes olid ärkamise kuulutajad, kes käisid nagu äiksetorm.
Nad surusid inimestele peale seaduseid ja määruseid.
Inimesed tundsid ennast ja tulid usule läbi meeleparanduse võitluste.
Kogesin, et see viis ei läinud minu iseloomuga kokku.
Sain aru, et evangelist ja ärkamise kuulutaja on kaks erinevat ametit.
Üks inimene võib olla ka mõlemat.
Ärkamise kuulutaja on niivõrd väeline, et inimesed ärkavad üles.
Evangelist on volitatud rõõmusõnumi jagaja.
See on minu amet. Tegin omale isegi visiitkaardi, kus oli kirjas
"Kalevi Lehtinen, volitatud rõõmusõnumi kuulutaja".
See tekitas palju häid vestluseid. Jagasin neid lennukis inimestele.
Enam mul ei ole neid kaarte.
Filippus oli rõõmus evangelist.
Ja ta käis linnast linna kuni ta jõudis Kaisareasse.
Meile räägitakse, kui Paulus läks viimast korda Jeruusalemma
Apostlite tegude 21. peatükis. Tee peal nad peatusid Kaisareas,
evangelist Filippuse kodus. Tal oli neli tütart, kellel olid
prohveteerimise annid. Nad viibisid seal nädal aega.
See külaskäik toimus 25 aastat peale Gaza tee juhtumit.
Filippus jäi elama Kaisareasse.
Kindlasti kui Paulus viidi üle Kaisarea vanglasse,
Filippus oli üks nendest, kes käisid teda tervitamas.
Piiblis on kaks inimest, keda kutsutakse evangelistideks,
Timoteos ja Filippus.
On tähtis märgata, et nad on Jumala riigis olulised kujud.
Mul on kurb, et meie maal on vähe evangeliste.
Meie süsteemis ei ole ruumi evangelistidele.
Inimesed peavad seda siin võõraks, sest meil on kujunenud välja
stabiilsed kirikud nagu näiteks luteri kirik.
Evangelist oma olemasoluga tuletab meelde, et kõik pole usklikud.
Nendele, kes mõtlevad, et kõik inimesed on võrdsed ja keegi
pole oma usus eriline, nendele see pole hea asi.
Tekkib eliitkristlaste rühm nagu vahel öeldakse.
Evangelisti amet võib olla kiuslik.
Aga ma kogen, et see on väga piibellik amet.
Kuigi meie uues piiblitõlkes Timoteos pole enam evangelist,
vaid ta lihtsalt kuulutab julgelt evangeeliumi.
Ja kui kirjas efeslastele räägitakse koguduse ametitest,
apostlitest, karjastest, õpetajatest ja evangeeliumi kuulutajatest.
Evangelistist on väänatud mingi teistsugune vorm.
Olen küsinud, kas Filippuse kohale jäi kogemata evangelisti saatus?
Igaljuhul usu, et evangelist on üks koguduse ametitest,
mis Uues testamendis on välja toodud.
See pole kõige tähtsam ja ainus.
Aga see on kui Jumala kogudusest maailma poole välja ulatatud käsi.
Ilma evangelisti käeta inimesed jääksid tühjaks.
Vajame seda, et iga kristlane tunnistab Jeesusest ja tunnistame
evangeliste, inimesi, kes on saanud koguduses selle erilise positsiooni.
Paljudel inimestel on see küsimus, kas nad üldse on usklikud.
Kas see eunuhhi vastus on piisav kui ta ütleb:
"Mina usun, et Jeesus Kristus on Jumala poeg."
Kas see on hea kokkuvõte?
Jah, see oli usutunnistus. Kuigi apostellikus usutunnistuses
öeldakse natuke rohkem, algkoguduses inimene võeti
kogudusse, kui ta tunnistas, et Jeesus Kristus on Issand.
Aga see pole ainult sõna. Sellest ei piisa, et inimene
lihtsalt ütleb sedasi. Oluline on see töö, mida Püha Vaim teeb
inimeste südametes.
APOSTLITE TEOD
Kallis sõber, kui tahad võtta osa selle saate tootmiskuludest,
võid seda teha helistades ekraanil olevale numbrile (Soomes).
Aitäh!
Tõlge: Sanna Pitko