Jeesus andis Peetrusele taeva Kuningriigi võtmed.
Mis võtmed need olid ja kuidas Peetrus neid kasutas?
Sellest räägime täna, tule koos meiega uurima!
Püha Vaim valatakse välja. Peetrus ja Johannes suurkohtu ees.
Stefanos visatakse kividega surnuks. Nõidus kaotab lahingu.
APOSTLITE TEOD
Nüüd jõuame Apostlite tegudes ühe huvitava konfrontatsioonini.
Selles raamatus on mõned kohad, kus kohtame okultismi ehk nõidust.
See on nendest esimene ja märkimisväärne.
8. peatüki 9. salmist alates, Leena, kas loeksid meile ette?
"Aga üks mees, Siimon nimi, oli juba varem selles linnas ja
nõidus ning pani Samaaria rahvast jahmuma,
öeldes end kellegi suure olevat. Tema mõju all olid kõik,
nii pisikesed kui suured, ja ütlesid: "See on Jumala vägi,
mida hüütakse Suureks." Nad olid tema mõju all,
sest ta oli kaua aega neid nõidumisega jahmuma pannud.
Aga kui nad hakkasid uskuma Filippust, kes neile kuulutas evangeeliumi
Jumala riigist ja Jeesuse Kristuse nimest, siis ristiti nii mehi kui naisi.
Siimonastki sai usklik, ja kui ta oli ristitud,
jäi ta alati Filippuse juurde. Ta oli väga jahmunud,
nähes sündimas suuri tunnustähti ja vägevaid tegusid."
See on meie loo algus. Räägib sellest, kuidas suur vägi
kohtus veelgi suurema väega.
On huvitav, et inimesed olid jahmunud, vaadates seda nõida,
aga kui nõid vaatas Filippust, oli ta ise jahmunud.
Veel suurem vägi tuli esile.
Siimon oli ilmselt väga mõjuvõimas inimene.
Me ei tea täpselt, milliseid imetegusid ta tegi.
Ei tea, kas ta oli lihtsalt mustkunstnik või kas
teda võeti kui tõsist nõida.
Usun, et pigem see viimane variant.
Inimesed hüüdsid talle järgi, et tal on suur Jumala vägi.
Vanas tõlkes oli kuidagi teisiti, loe veelkord ette, Aino.
"Ja teda kuulasid kõik, väikesed ja suured ning
ütlesid: "See mees on suur Jumala vägi, mida hüütakse Suureks."
Uues tõlkes öeldi, et inimesed jooksid talle järgi,
vanas tõlkes seda ei olnud.
Aga tema mõju on tõhusamalt välja toodud.
Mis see suur vägi siis tähendab?
Sellest on erinevad arusaamad. On arvatud, et ta oli lihtsalt
väga mõjuvõimas inimene.
Aga palju on teooriaid ka sellest, et see tähendas Samaaria rahva
keeles Jumalat.
Justinus Märter, kes elas aastal 150, ütles, et Siimon pidas
ennast Jumalaks või teda peeti Jumalaks.
Justinus Märter oli ise samaarlane, ta kindlasti tundis nende kultuuri.
Kuigi ta ütles seda 100 aastat hiljem.
See mõjuvõimas inimene sai ise mõjutatud väga tugevalt.
Siin öeldakse, et ta oli nii mõjutatud, et lasi koos teiste
inimestega ennast ristida.
On palju mõeldud, mida see tähendab.
Kas siin räägitakse sellest, et kõik inimesed said päästetud?
Vähemalt nad samastusid nii väga Filippuse ja evangeeliumiga,
et said ristitud.
Nad pidasid end kristlasteks.
Aga kui Püha Vaim ei olnud veel kohale ilmunud,
kuidas nad siis said päästetud?
Mul on toodud välja selline mõte: nad ei pöördunud uskuma Jeesusesse
vaid hoopis Filippusesse, kes kuulutas head sõnumit Jumala Kuningriigist.
Nende tähelepanu oli imede ja tunnustähtede peal,
mida Filippus tegi.
Nad pidasid ehk Filippust samamoodi Jumalaks, nagu nad pidasid
varem Siimon-nõida.
Võib-olla nende arusaam Jumalast, Jeesuse lepitussurmast ja päästest
oli natuke kaduma läinud.
Ei saa öelda, et nad oleksid olnud uuestisündinud.
Hiljem, kui Peetrus ja Johannes tulid linna, Peetrus ütles Siimonale,
kes püüdis osta endale volitust jagada Püha Vaimu:
"Hävigu su hõbe koos sinuga."
Peetrus vähemalt ei arvanud, et ta oleks päästetud.
Ma ei saa seda kirjakohta päris lõplikult lahti seletada.
Siin on toimumas üleminekuperiood. Usk levib edasi aladele,
kus pole enam ainult juudid. Kuidas usk inimeste sees kujuneb
ja millal inimene saab päästetud?
Näen, et Apostlite tegudes pole täiesti selget õpetlikku joont,
kuidas Püha Vaim töötab.
Pigem on nii, et Püha Vaim tegutseb ja inimesed ise panevad asju kokku
ja püüavad leida seoseid eelnevate juhtumitega,
kus Püha Vaim on tegutsenud.
Aga Püha Vaim ei tegutse meie määratluste järgi.
Jeesus ütles, et tuul puhub seal, kus ta ise tahab,
meie kuuleme sahinat, aga ei tea, kust see tuleb või kuhu läheb.
Nii on kõigiga, kes on vaimust sündinud.
Siin kohas kirjeldati Jumala koguduse algust Samaarias.
Olen õppinud, et usk ei sünni ilma Püha Vaimuta.
Siin on kirjas, et Püha Vaim ei olnud veel langenud
nähtaval kujul.
Aga kas usk ei sünni ainult Püha Vaimu läbi?
Jah, nii see on. Usk päästeks sünnib Püha Vaimu läbi.
Siin ongi see, et kuna Püha Vaim ei olnud langenud,
nende usk oli suunatud Filippusele.
Alles siis, kui Püha Vaim tuli, nad hakkasid uskuma.
Sellest on palju tõlgendusi.
Igaljuhul ristimine oli asjaga seotud, mehed ja naised ristiti.
Siimon uskus ja ta lasi end ristida.
Ta käis Filippuse ja teistega kaasas, arvatavasti analüüsides asju.
Ta uuris, mis väega Filippus teeb imetegusid ja kas tal on mingid
nõiatrikid, mida Siimon saaks ka õppida tegema.
Aga ta ei leidnud ühtegi valelikku asja Filippuse tegevuses.
Ta nägi tõelisi imetegusid juhtumas.
Sellepärast ta oli nii jahmunud.
Lähme edasi, loeme kuni 17. salmini.
"Aga kui Jeruusalemmas olevad apostlid said kuulda, et Samaaria
on Jumala sõna vastu võtnud, läkitasid nad nende juurde
Peetruse ja Johannese. Need tulid kohale ja palvetasid
samaarlaste eest, et nad võtaksid vastu Püha Vaimu.
Sest Vaim ei olnud langenud veel kellegi peale nende seast,
nad olid üksnes ristitud Issanda Jeesuse nimesse.
Siis panid apostlid oma käed nende peale ja nad võtsid vastu
Püha Vaimu."
Miks Filippuse tegevusest ei piisanud, miks oli vaja
Peetrust ja Johannest? See tundub mulle imelik.
Kõigepealt kuulutati Jeesust, inimesed said päästetud ja
siis kutsutakse justkui lisaväge.
Tihti arvatakse, et apostlid alahindasid Filippuse tööd ja
tulid korrigeerima ning esitama täielikku tõde.
Aga ma ei usu, et see oli põhjus, miks nad saadeti sinna.
Juutide ja samaarlaste vahel oli suur pinge.
Juudid ei pidanud samaarlasi väga inimesteks, neil oli rassistlik hoiak.
Filippuse tegevuse tagajärjel oleks võinud väga lihtsalt sündida
samaarlaste oma ring "meie usume siin sedasi".
Nagu Samaaria naine ütles Jeesusele: "Meie isad ütlesid, et peab palvetama
siin, aga teie palvetate Jeruusalemmas."
Selliste lõhede tekkimine oli väga võimalik.
Jeruusalemma kogudus saatis oma esindajad sinna ütlema,
et kõik on hästi, te olete meiega sama Jumala koguduse osa,
meil on omavaheline osadus.
Sellepärast apostlid läksid sinna.
On veel teine tähtis põhjus. Matteuse 16. peatükis
Peetrus sai aru, et Jeesus on Messia, elava Jumala poeg.
Jeesus ütleb talle: "Sa oled õnnis, Siimon, Joona poeg, sest seda
ei ole sulle ilmutanud liha ja veri, vaid minu Isa, kes on taevas.
Ja mina ütlen sulle: Sina oled Peetrus ja sellele kaljule
ma ehitan oma koguduse, ja põrgu väravad ei saa sellest võitu.
Ma annan sulle taevariigi võtmed, ja mis sa iganes kinni seod maa peal,
see on seotud ka taevas, ja mis sa iganes lahti
päästad maa peal, see on lahti päästetud ka taevas."
Jeesus andis Peetrusele erilise ülesande: võtmed.
Iga kord kui Apostlite tegudes tõstetakse esile uus inimrühm,
kellele kuulutatakse evangeeliumi ja nad saavad Püha Vaimu,
Peetrus on see, kellel on võtmed.
Teises peatükis nelipühipäeval Peetrus oli see keskne isik,
kes rääkis rahvale, kuidas nendele ja nende lastele antakse Püha Vaim.
Nüüd tulid samaarlased usule ja Peetrus tuli võtmetega kohale.
Apostlite tegude 10. peatükis Peetrus läks Korneeliuse majja
ja rääkis seal ning Püha Vaim tuli kohale.
Ta rääkis keeltes ja ülistas Jumalat.
Peetrus oli ka seal avamas ust paganatele.
Neljas lugu Püha Vaimu tulekust oli Apostlite tegude 19. peatükis
Efesoses. Seal olid vana lepingu kristlased, Ristija Johannese jüngrid.
Nad polnud kuulnud, et Püha Vaim üldse eksisteerib.
Aga Peetrus tuli sinna oma võtmetega.
Mulle tundub, et Luukas püüab viia meid arusaamale,
et Peetrus kasutab neid võtmeid, mis talle anti.
Sellest on tehtud erinevaid tõlgendusi ajaloos.
Näiteks, kuidas Paavst istub Peetruse troonil.
Võime leida nimekirja Paavstidest alates Peetrusest,
aga see on ainult üks tõlgendus.
Kui loeme, mida Peetrus vanemas eas kirjutas Peetruse kirjades,
nendes ei kajastu mingit eripositsiooni.
Seal räägitakse kannatustest ja kõigest muust.
Aga võtmetest seal ei räägita.
See tähendab, et Peetrus oli alandlik, ta ei uhkustanud sellega,
et talle usaldati võtmed.
See kõik on minu arusaama järgi, mis muidugi ei pea olema ainus õige.
Neil uutel kristlastel siis sündis osadus ja Peetruse võtmed
teenisid osadust. Ei tekkinud uut kogudust või usulahku.
Apostlid said tuua Püha Vaimu ja panid oma käed inimeste peale.
Siin räägitakse mitmeid kordi käte pealepanemisest.
Peetrus ja Johannes panid oma käed nende peale ja Siimon nägi seda pealt.
Siis ta palus, et nad annaksid ka talle väe, et kõik,
kelle peale ta oma käed paneb, saavad Püha Vaimu.
Käte pealepanemine oli nagu rituaal, mida Peetrus ja Johannes sooritasid.
Arvan, et see oli tähtis selleks, et inimesed, kelle eest palvetati,
suutsid ennast identifitseerida.
"Nüüd ta puudutab mind, ta palvetab minu eest,
mitte kogu rahva eest."
Neil oli lihtsam võtta Püha Vaimu and vastu isiklikult.
Ma ei tea, kas see tuli Jumalalt või nende enda vajadusest.
Arvan, et mõlemad variandid on õiged.
See oli samaarlaste nelipühipäev, kui Peetrus ja Johannes tulid sinna.
On märkimisväärne, et ülejäänud kolmel korral 2., 10. ja 19.
peatükis räägitakse Püha Vaimu langemisega seoses
keeltes rääkimisest.
Osad on teinud sellest järelduse, et keeltes rääkimine on märk
Püha Vaimu tulekust.
Aga selles peatükis ei mainita keeltes rääkimist ega ühtegi
teist armuandi.
See muidugi ei tähenda, et nad ei oleks võinud
keeltes rääkida või prohveteerida.
Aga ei saa ka öelda, et kuna teistes peatükkides nad rääkisid keeltes,
siis nad tegid seda ka siin, seda lihtsalt ei mainita.
On palju asju, mida me loeme Uues testamendis juurde.
Me paneme oma järeldused sinna sisse.
Usun keeltes rääkimisse ja see on reaalne armuand ka tänapäeval.
Aga Piiblis räägitakse armuandidega seoses tihedamini
prohveteerimisest kui keeltes rääkimisest.
Jällegi rõõmust ja Jumala Sõna julgusega kuulutamisest
räägitakse rohkem kui keeltes rääkimisest ja prohveteerimisest kokku.
Kui inimesed kogevad mõnda armuandi eriti võimsalt,
me tõstame selle kõrgemale, kui Jumala Sõna kuulutamise,
mida näiteks Filippus tegi selles loos.
Siin oli konkreetne hetk, mil Püha Vaim tuli.
Püha Vaimu ei valatud välja, Ta kolis taevast alla
esimesel nelipühipäeval ja Ta on praegu siin.
Aga Püha Vaim tuli nende uute inimeste juurde ja
nad said kogeda samaarlaste nelipühipäeva.
Siin ei räägita üldse tunnustähtedest.
Siin on kirjas, et ta nägi, kuidas inimesed said Püha Vaimu.
See on pidanud kuidagi välja paistma. Mis sa sellest arvad?
Jah, midagi paistis välja. Võis olla võimas ülistus,
keeltes rääkimine, mõni teine armuand.
See võis olla ka tohutu õnnetunne või ekstaas.
Aga sellest ei räägita.
Me tihti mõtleme siia juurde.
Aga usume, et midagi juhtus.
Ka kõik teised nägid seda.
See oli suureloomuline muutus.
Sellest sai alguse kogudus. Nad said ennem ristitud ja
siis nad olid nagu järjekorras, ootasid Püha Vaimu.
Piiblis on jäetud meile ristimise ja Püha Vaimu koha pealt vabadus.
Selles loos nad said kõigepealt ristitud ja siis tuli Püha Vaim.
Paar peatükki hiljem Korneeliuse majas nad said kõigepealt
Püha Vaimu ja siis Peetrus ütles, mis takistab neid nüüd ristimast.
Apsotlite tegude 19. peatükis nad said kõigepealt Püha Vaimu
ja siis neid ristiti.
Nelipühipäeval juhtus ka nii, peale Püha Vaimu tulekut
3000 inimest said ristitud.
Järjekord võib olla erinev. See räägib mulle sellest,
et Jumal ei pea asjade juhtumise järjekorda nii olulisena,
et me peaksime selle põhjal ütlema kellel on õigus ja kellel mitte.
On tähtis, et inimeste südamed on avatud, Püha Vaim tuleb
ja inimesed liituvad kogudusega avalikult.
Ristimine on kui värav kogudusse.
Lähme looga edasi, 24. salmini.
"Aga kui Siimon nägi, et Vaim antakse apostlite käte pealepanemise kaudu,
tõi ta neile raha ja ütles: "Andke minulegi see meelevald,
et igaüks saaks Püha Vaimu, kelle peale ma iganes oma käed panen!"
Aga Peetrus ütles talle: "Hävigu su hõbe koos sinuga,
et sa arvad Jumala andi saavat raha eest! Sul ei ole osa ega
pärandit selles sõnas, sest su süda ei ole siiras Jumala ees.
Paranda nüüd meelt oma kurjusest ja anu Issandat, et su mõttevälgatus
sulle ehk andeks antaks. Sest ma näen sind olevat täis
kibedat sappi ja ülekohtu köidikus." Siimon aga vastas: "Paluge teie
minu eest Issandat, et minu peale ei tuleks midagi sellest,
mis te olete öelnud!"
Siimon pakkus Peetrusele raha ja püüdis kaubelda usuga.
Peetrus ütles talle rängalt: "Hävigu su hõbe koos sinuga,
et sa arvad Jumala andis saavat raha eest!"
Kas Siimon oli siis päästetud või mitte?
Siin öeldakse varem, et ta uskus ja ta ristiti.
Aga seda öeldi samas kontekstis, kus inimesed hakkasid uskuma Filippust.
Tõenäoliselt ta polnud uuestisündinud või päästetud inimene,
sest Peetrus ütles: "Hävigu su hõbe koos sinuga."
Aga me tunneme Peetrust tema äkilise viha poolest,
äkki ta lihtsalt viskas selle kommentaari?
Jah, Peetrus kindlasti loopis sõnu ka,
aga usun, et see polnud üks nendest olukordadest.
Kui Luukas on valinud selle sündmuse siia raamatusse kirja panna.
See oli niivõrd tähendamisväärne.
See sündmus tõmbab selge piirjoone okultismile.
Nõiausk ja usk Jeesusesse ei sobi kokku.
Sõnad, mida Peetrus ütleb: "Sa pead hävima,
sul pole osa ega pärandit selles sõnas, sa pole Jumala ees siiras,
sa oled täis kibedat sappi ja ülekohtu köidikuis!"
See on väga range kohtumõist.
Minu arvates on see asi, mida tuleks võtta tõsiselt.
Inimesed tänapäeval usuvad igasuguseid nõiatrikke,
horoskoope ja muud jama.
On hea näha, et Jeesust uskuv inimene ei usu tühja sõnakõla
või manipulatsiooni. Tal on piibellikud faktid ja ajalooline Jeesus.
Me oleme jalgadega maa peal.
See on väljakutse meile, et me tõmbaksime selle piiri.
Võib-olla siin küsitakse ka, mis on meie enda hoiak
Jumala ja Püha Vaimu suhtes.
Siimon-nõiast sai keskajal katoliku kiriku mõiste "simonia".
See tähendas, et raha eest sai osta kirikuameteid.
See oli omal ajal kirikute teenimisviis.
See on tänapäevalgi kirikutes olemas, osade ametinimede
eest peab maksma ja ilma rahata seda nime endale ei saa.
Võib-olla see on sellest loost alguse saanud.
Ma loodan, et rahaga valitsemine oleks kaugel Jeesuse järgijatest.
On kogudusi, kus rikkad annetajad saavad rohkem võimu otsustada.
Vahel on sellel head tagajärjed, vahel mitte.
Tõstan Siimona veel esile, ta ütles: "Paluge teie
minu eest Issandat, et minu peale ei tuleks midagi sellest,
mis te olete öelnud."
Peetrus ütles: "Pöördu oma kurjusest ja palu Issandat."
Aga Siimon tahtis, et nemad palvetavad tema eest, ta ise ei palvetanud.
Paistab, et Siimon ei kahetsenud ega tahtnud meelt parandada,
aga ta tahtis karistusest kõrvale hiilida.
Hirm, et temaga ei juhtuks midagi sellist, oli tema motivatsiooniks.
Ma ei loe siit välja, et ta oleks tulnud usule.
Lugu läheb veel edasi nii, et apostlid läksid Jeruusalemma tagasi
ja tee peal kuulutasid evangeeliumi paljudes Samaaria külades.
Kui uks oli avanenud, oli samaarlaste ärkamiste aeg.
Märkimisväärne asi misjonikäsu täitmisel: Samaaria oli käes.
APOSTLITE TEOD
Kallis sõber, kui tahad võtta osa saate tootmiskuludest,
võid helistada ekraanil olevale numbrile (Soomes).
Aitäh!
Tõlge: Sanna Pitko