Seal, kus Jumal tegutseb, võib juhtuda isegi imesid.
Apostlite tegude 3. peatükis räägitakse, kuidas Peetruse
ja Johannese läbi sai terveks sünnist saati jalutu mees.
Sellest sündmusest sai alguse protsess Jeruusalemmas.
Püha Vaim valatakse välja. Peetrus tervendab jalutu mehe
Peetrus ja Johannes suure nõukogu ees.
Stefanos loobitakse kividega surnuks.
APOSTLITE TEOD
Meil on käsil apostlite tegude 3. peatükk.
Sellest saab alguse uus periood.
Peetrusele pöörati palju tähelepanu eelmises peatükis,
siis oli kokkuvõte nelipühipäeva sündmustest,
algkoguduse kogunemistest.
Kuid nüüd algab mõndade peatükkide pikkune uus periood,
kus Luukas kirjeldab tippsündmuseid, kuidas Jumala vägi tegutseb.
Esimene sündmus leidis aset tõenäoliselt päris varsti
peale nelipühipäeva, Peetrus ja Johannes
läksid templisse. Loen teile ette:
"Peetrus ja Johannes läksid üles pühakotta palvusele, mida peeti
pärastlõunal kella kolme ajal. Ja sinna kanti mees,
kes oli sündimisest saadik jalutu. Ta pandi päevast päeva pühakoja
selle ukse ette, mida nimetatakse Ilusaks väravaks, pühakotta
minejailt almuseid paluma."
Näeme Luuka kui arsti vaatenurka,
talle ei piisanud sellest, et mees oli jalutu,
vaid ta uuris välja ka selle, et ta oli sünnist saati jalutu.
Ta viidi alati värava juurde, et ta võiks almuseid paluda.
Luukas on analüütik.
Siis leidis aset ime. Leena, kas loeksid ette salmid 3-10?
"Kui ta nägi Peetrust ja Johannest pühakotta astumas,
palus ta neilt almust. Siis Peetrus vaatas koos Johannesega teda
ainiti ning ütles: "Vaata meie peale!" Too jäigi neile otsa vaatama,
lootes neilt midagi saada. Aga Peetrus ütles:
"Hõbedat ega kulda mul ei ole, aga mis mul on, seda ma annan
sulle: Jeesuse Kristuse, Naatsaretlase nimel - tõuse ja kõnni!"
Ja ta haaras kinni jalutu paremast käest ning aitas ta üles.
Ja otsekohe said selle jalapöiad ja pahkluud tugevaks
ning ta hüppas püsti, seisis ja kõndis ning läks koos
nendega pühakotta sisse, käies ja hüpeldes ning Jumalat
kiites. Ja kogu rahvas nägi teda kõndimas ja Jumalat kiitmas.
Nad tundsid temas ära sama mehe, kes oli istunud almuse
saamiseks pühakoja Ilusa värava ees, ja nad olid imestunud
ja kohkunud sellest, mis temaga oli sündinud."
Usun, et Luukas pani selle loo kirja, sest see polnud ainult üks
mööduv imetegu, sellest algas protsess.
Peetrusel avanes võimalus rääkida ja siis tekkis konfrontatsioon
suure nõukoguga.
See oli esimene suur kriis, kus kogudus koges,
et nad on tagakiusatud ja kõik ei lähegi nii libedalt,
kui nad nelipühipäeval olid arvanud.
Mees tegutses nii, nagu ikka, ta palus almust
Peetruselt ja Johanneselt.
Peetrus, spontaanne isik, võttis esimesena sõna.
Ta sai aru, et mees küsis raha, mida tal ei olnud.
Siis tal tekkis kindel usaldus Jeesuses ja ta ütles:
"Kulda ja hõbedat mul ei ole, aga seda mis mul on,
seda ma sulle annan. Jeesuse Kristuse Natsareetlase
nimel tõuse ja hakka käima."
See oli midagi ennekuulmatut, enne seda ei räägita,
et Peetrus oleks imesid teinud. Peetrus oli kohal,
kui Jeesus tegi imetegusid, tervendas jalutuid ja
äratas surnuid. Peetrus oli olnud Jairuse tütre kodus,
jälgimas, mida Jeesus tegi.
Aga nüüd Jeesus oli füüsiliselt lahkunud taevasse,
Peetrus oli vastu võtnud Püha Vaimu ja Jeesus
tegutses Püha Vaimu läbi tema sees.
Ta mõistis, et tema ülesanne on teha neid tegusid,
mida Jeesus oli varem teinud.
See nõudis kindlasti usku. Peetrus pidi astuma välja
oma mugavast tsoonist.
Nagu vee peale kõndima.
Jah, seda Peetrus oli kogenud juba varem,
kui Jeesus kutsus ta vee peale kõndima, Peetrus astus välja,
vesi kandis kuni ta tegi vea ja hakkas uppuma,
kuid Jeesus tõstis ta üles.
Peetrus sai aru, et ta võib ise mööda panna,
aga Jeesus teeb kõik korda.
Luukas on jälle kirjeldanud siin arsti vaatenurgast,
kuidas võeti kinni mehe paremast käest ja aidati püsti,
mehe jalalpöiad ja pahkluud said tugevaks, ta hüppas püsti,
seisis, kõndis ja läks koos nendega pühakotta hüpeldes, Jumalat ülistades.
Usun, et mees kontrollis seda, kas jalad kannatavad hüplemist.
Ta oli kindlasti ekstaasis, selline imetegu oli sündinud.
Kõik inimesed nägid seda.
Luukas kasutab tihti sõna "kõik". See ei tähenda,
et absoluutses tähenduses kõik inimesed oleksid näinud,
nagu tänapäeval 7 miljardit inimest oleks näinud.
Aga see tähendab kõiki, kes olid kohal.
Peatüki alguses öeldi, et oli palvus,
kas see tähendab siis kõiki, kes võtsid palvusest osa?
Jah, nad läksid templisse, nägid meest värava juures,
kuidas ta kõndis ja ülistas Jumalat ning nad tundsid,
et ta oli sama mees.
Nad kinnitasid imet, sest mees oli osa nende
igapäevaelust, nad nägid teda alati palvetama tulles.
Nad olid hämmastunud.
Algtekst kasutab sõna "ekstaas" nende puhul.
Jumal on teinud midagi konkreetset, mees, keda me oleme näinud jalutuna,
hüpleb ringi seal ja ülistab Jumalat.
See oli sensatsioon, Õhtulehe esikaane-lugu.
Jumal tegi selle ime, et koguda inimesi kokku.
Peetrus ja Johannes läksid Saalomoni sammaskäiku,
natuke varjatumasse kohta ja inimesed järgnesid neile.
Peetrusel oli võimalus rääkida rahvale.
Täpselt nagu nelipühipäeval, kui ta pidi selgitama,
kas alkohol puutub asjasse, ta lähtus ka nüüd toimunud sündmusest.
Ta ütles: "Miks te imestate selle üle või miks te
ainiti vahite meid, otsekui meie oleksime oma erilise väe või
jumalakartlikkusega selle mehe pannud kõndima?"
Point pole see, et meie oleme suured ja imelised,
meil on mingisugune imeteadus, mis teeb inimesi terveks
või meie oleme suured imetegijad.
Peetrus kohe ütles, et nemad on tavalised inimesed,
aga Jumal teeb neid asju.
Ta jätkab: "Aabrahami Jumal ja Iisaki Jumal ja Jaakobi Jumal,
meie isade Jumal, on kirgastanud oma sulase Jeesuse, kelle teie olete
reetnud ja ära salanud Pilaatuse palge ees, kui see oli otsustanud
tema vabaks lasta."
Peetrus toob esile selle, mis oli juhtunud arvatavasti
ainult mõned nädalad tagasi, Pilaatus allus juutide tahtele.
Peetrus pöördub sellega otse rahva poole,
ta ei ütle, et Pilaatus, roomlased või ülempreestrid oleksid
mõistnud Jeesuse hukka, vaid ta ütleb:
"Teie salgasite ära Püha ja Õige ning palusite,
et teile kingitaks mees, kes oli mõrtsukas.
Teie tapsite Elu Juhi, aga Jumal on ta surnuist üles
äratanud; selle tunnistajad oleme meie."
Peetrus annab au Jumalale, kellele au kuulub ja ütleb,
et teie, juudid, tahtsite nurjata Jumala plaani, Jeesuse,
aga Jumal on meie ja Jeesuse poolt ning Ta on ülendanud Tema.
Peetrus toob samad faktid Jeesusest esile,
mis ta tõi ka nelipühipäeva kõnes: Jeesuse kohtumõistmine,
Barabase valimine Jeesuse asemel,
Jeesuse surm ja ülestõusmine, taevastesse astumine.
Nii et mees sai terveks ja Peetrus hakkas kõnelema.
Jumala vägi toob esile selliseid imetegusid.
Seda ei toonud esile Peetruse või Johannese oma jõud,
vaid oli vaja Jumalat.
16. salm on väga tähendusrikas, kas loeksid selle ette, Jarmo?
"Ja kuna tema siin, keda te näete ja tunnete, on
uskunud Jeesuse nimesse, siis on see nimi teinud ta tugevaks,
ja usk, mis tuleb Jeesuse läbi, on talle andnud täie
tervise teie kõikide silma all."
See on väga tähendusrikas asi, usk, mis tuleb Jeesuse läbi,
on talle andnud täie tervise.
Inimestel on erinevad arusaamad usust.
Mõndade jaoks usk on suur pingutamine,
mõned arvavad, et usk on arvamine, näiteks
"ma usun, et homme on ilus ilm."
Mõni mõtleb, et usk on 50% teadmisteni jõudmisest.
Kõigepealt on vaja uskuda, kui saadakse rohkem infot,
siis saame olla päris kindlad.
Mõne jaoks see on valgustumise hetk, järsku ta saab millestki aru.
Aga väga paljude jaoks usk on pingutamine,
spordikommentaatorid ütlevad: "Sealt ta tuleb joostes, kiirendades,
paneb teiba maha ja pingutab- oh ei, tal jäi usust puudu!"
Usk oleks nagu nii positiivne hoiak, et see aitab inimestel ületada
kõiksugused latid.
Aga siin ei räägita sellisest usust, vaid Jumala antud usust.
Piiblis öeldakse paljudes kohtades, et usk on Jumala kingitus:
"Jumala tegu on see, et te usute," ütles Jeesus.
Paulus kirjutas efeslastele: "Jumal on teid oma armus päästnud,
andes teile usu. Pääste ei lähtu teist, vaid see on Jumala and."
"Andes teile usu" tähendab, et usk ei sünni meie tegudest,
vaid Jeesuse tegevuse läbi.
Usk on suhe Jeesusega.
Kui Paulus räägib usust, ta ütleb, et see on üks asjadest,
mis on Jeesuses.
Vanas piiblitõlkes kasutatakse 146 korda väljendit "on Jeesuses".
Uues piiblitõlkes seda ei ole, sest osad tõlkidest arvasid,
et see pole grammatiliselt õige.
Aga Pauluse jaoks see on väga tähtis väljend,
"kui keegi on Kristuses, siis ta on uus loodu."
Ehk siis inimene on Kristuses, armastus on Kristuses
ja ka usk on üks asjadest, mis on Kristuses.
Kui Kristus on meie sees, siis ka usk on meie sees.
On tähtis, et me ei aja segamini usku ja usutlemist,
vaid seostame selle Jeesusega.
Pidasin kord leeri ja mul oli vägev rühmajuhtide kamp,
kellele pidasin igal pärastlõunal piiblitunde.
Võtsime läbi terve Johannese evangeeliumi.
Jõudsime leeris usu teemani ja rühmajuhtide koosolekul
ma osutasin järjest näpuga igaühe peale, tegin kõige
rangemat leerijuhi nägu ja küsisin: "Ütle mulle, kas sul on kindlasti
usk siin ja kohe!"
Nad kõik kohkusid ja ütlesid järjest: "Ma arvasin küll, et on,
aga kui sa nüüd küsisid, tunnen, et mul kindlasti ei ole."
Mis juhtus?
Küsisin, kas neil on usk ja nad pöörasid pilgud oma sisemusse.
Usk on suhe Jeesusesse, aga kui su tähelepanu
pöördub ära Jeesuse pealt sinu enda peale,
sa ei kogegi oma usku.
Järgmisena küsisin nende käest: "Kas Jeesus on sinu vabastaja?"
Nad kõik vastasid säravate silmadega: "Muidugi!"
See ongi usu kaudu võimalik. Kui ma küsisin usu kohta,
nad kaotasid Jeesuse silmapiirilt, aga kui küsisin Jeesuse kohta,
nad nägid Jeesust ja neil oli usk.
Usk on suhe, kui sa võtad teise osalise ära, suhet ei saa kogeda.
On tähtis mõista, et usk on Jumala tegu.
Tähtis ei ole isegi usu hulk. Inimesed mõtlevad,
kas nad usuvad ikka õigesti ja piisavalt.
Aga on tähtis mõista, et usu hulk, kvaliteet, aeg, isik, kes usub,
need ei ole loe, ainult see, kellele usk on suunatud
määrab ära usu väärtuse.
Kui kõige väiksem, sinepiseemne suurune usk on suunatud Jeesusele,
mäed lähevad lendu ja puud tõusevad koos juurtega.
Aga kui Jeesuse valmistatud usk ei ole meie sees,
muutub usk usutlemiseks.
Nagu üks memmeke, kes kuulis, et usk liigutab mägesid.
Ta akna ees oli väike kalju, mis piiras ta vaadet.
Õhtul ta pani kardinad ette ja palvetas põlvili:
"Ma usun, ma usun, ma usun, nüüd ma usun!"
Hommikul ta läks akna juurde, tõmbas kardinad eest ning ütles:
"Ma ju teadsin, et see ei liigu kuskile!"
Selline on isetehtud usk, see ei tööta.
Aga usk, mille Jeesus tekitab meie sees, Piibli usk,
liidab meid Jeesuse ja Jumalaga, kes suudavad asju korda saata,
mina aga mitte, ükskõik kuidas ma püüan uskuda.
Mul on küsimus, kas sellel jalutul pidi ka olema usk selles olukorras?
Usun, et kui ta pani oma pilgu Peetruse peale,
ta ei vaadanud enam oma ressurside peale.
Peetrus vaatas kõigepealt talle otsa ja siis mees vaatas tema peale,
ootuses saada midagi.
Ta ei mõelnud oma jalutuse peale, vaid vaatas Peetrust,
kes oli selles olukorras Jeesuse esindaja ja Jeesuse vägi tuli
sünnitama usu selle mehe südamesse.
Peetrusel oli vägi, sest ta oli Jeesuse esindaja, saadik.
Mul on küsimus selle väe esile tulemisest, kuidas usk on seotud
konkreetse väe ilmumisega, mis pani jalutu püsti tõusma?
See oli Püha Vaimu töö, Tema tegutses.
Kuidas usk üldse sünnib?
Esiteks usk sünnib Piibli, Jumala Sõna läbi.
Rooma 10. peatükis räägitakse sellest, Paulus kirjutab
Rm 10:13-17 "Sest igaüks, kes hüüab appi Issanda nime, päästetakse.
Kuidas nad siis saaksid appi hüüda teda, kellesse nad ei
ole uskunud? Aga kuidas nad saaksid uskuda sellesse, kellest nad
ei ole kuulnud? Kuidas nad saaksid kuulda ilma kuulutajata?"
Kuidas aga saadaks kuulutada, kui ei olda läkitatud?
Just nagu on kirjutatud: "Kui kaunid on nende jalad,
kes kuulutavad head rõõmusõnumit." Siiski mitte kõik ei ole saanud
kuulekaks evangeeliumile. Sest Jesaja ütleb: "Issand, kes on
uskunud meie kuulutust?" Järelikult, usk tuleb kuulutusest,
kuulutus aga Kristuse sõna kaudu."
Sõna sünnitab usu. Püha Vaim kasutab Jumala Sõna
usu sünnitamiseks.
Siin mõeldakse just evangeeliumi sõna.
Mitte kõik ajaloolised sündmused ja muud sellised ei sünnita
usku päästesse.
Aga kui inimene kuuleb evangeeliumi sõnumit
pattude andeks saamisest, see sünnitab usu.
Kui Jeesus saatis jüngrid välja kuulutama, ta ütles:
"Kellele te andeste nende patud, need on andeks antud,
aga kellele te kinnitate, nendele on kinnitatud."
On märkimisväärne, et Jeesus ei ütle,
et nendele antakse andeks, kes usuvad.
Usk ei sünnita andestust, vaid andestuse sõnum
sünnitab usu.
Jumala Sõna tuleb kõigepealt ja sellest tekib usk.
Aga Peetrus ei rääkinud ju sellele mehele patust.
Ei rääkinud, aga hiljem vestluse käigus tuli esile patt.
Peetrus sai aru, et Püha Vaim tegutseb selles järjekorras,
et Ta kõigepealt teeb midagi ja seletus tuleb hiljem.
See on väga tüüpiline.
Piiblis usk on patuste jaoks.
Inimesed tihti ütlevad, et nad ei saa uskuda,
sest nad on nii patused.
Aga Jeesus, Paulus, Peetrus ega keegi teinegi ei õpeta seda.
Usk on just nimelt patuste jaoks.
Kui inimene mõistab oma patusust, võtab vastu selle andestuse,
siis Jumal tegutseb.
Usk on vastuvõtmine, ka selle mehe jaoks.
Johannes räägib oma evangeeliumi esimeses peatükis,
et Ta andis kõigile, kes Tema vastu võtsid,
õiguse saada Jumala lasteks, kõigile, kes uskusid Temasse.
Usk Jeesusesse ja Tema vastuvõtmine on võrdväärsed.
Usk on avatud olek Jumala ees.
Sellel jalutul mehel oli avatud olek, Jumal oli tema jaoks ainus lootus.
Peetrus tunnetas, et mees on valmis vastu võtma.
Usun, et selliseid inimesi on palju. Kui meil oleks ainult julgust
viia see sõnum nendeni, palvetada ja osata tunnetada,
mida Jumal tahab, et me teeksime, siis juhtuksid asjad,
mida me pole kunagi varem näinud.
APOSTLITE TEOD
Armas sõber!
TV7 tööd Eestis saab toetada helistades 900 1770 (10 eurot).
Info pangaülekannete kohta: www.tv7.ee
Aitäh Sinu panuse eest!
Tõlge: Sanna Pitko