Antisemitismiä on yritetty suitsia -
muun muassa määritelmillä, seurannalla ja lainsäädännöillä.
Nämä kaikki ovat välttämättömiä toimia antisemitismin torjunnassa.
Mutta onko tätä vihaa mahdollista kitkeä kokonaan?
Myöhäisantiikin aikana ja keskiajalla -
käsitykset juutalaisista muotoutuivat uskonoppien pohjalta.
Juutalaisia pidettiin kaiken hyvän vastakohtana -
― paholaisen ruumiillistumana.
Modernilla ajalla tapahtui suuria ja nopeita yhteiskunnallisia muutoksia, -
jotka johtivat jälleen uuden juutalaiskuvan muotoutumiseen.
Juutalaiset maalattiin vaaralliseksi voimaksi, -
joka juonittelee hajottaakseen ja hallitakseen ihmiskuntaa.
Antisemitismin vanhoja muotoja esiintyy nykypäivänäkin, -
mutta niiden rinnalle on tullut myös uusia muotoja.
Nykyään Israelia ja sionismia pidetään kaiken hyvän vastakohtana.
Samoin holokaustia vääristellään ja kyseenalaistetaan.
Yhteistä antisemitismin kaikille muodoille on se, että juutalaiset -
on aina nähty perimmäistä toiseutta edustavana ryhmänä.
Aloitimme matkamme käsittelemällä vihan luonnetta.
Eri etnisiin ja muihin ryhmiin kohdistuvalla vihalla -
on käytännöllinen tehtävä: -
ryhmä voi siten määrittää itsensä suhteessa toiseen.
Määritys on kielteinen ja perustuu mie- likuvaan "toisesta", ei todellisuuteen.
Tämä on nähtävissä kaikista niistä ideologioista ja ryhmistä, -
joiden keskuudesta antisemitismi on kummunnut ja yhä kumpuaa.
Vaikka antisemitismi ja viha voivat olla syvälle yhteiskuntaan juurtunutta, -
kukaan ei kuitenkaan synny vihaajaksi. Viha opitaan.
Sosiaalisia konstruktioita on mah- dollista purkaa ― niin myös vihaa.
Ovatko eri uskontojen ja etnisten ryhmien suhteet -
paranemassa vai huononemassa?
Pitkään näytti siltä, että maailma olisi menossa parempaan suuntaan.
Tiedättekö, mitä tapahtuu siilille tai piikkisialle, -
kun valot laitetaan yllättäen päälle? Ne säikähtävät ja menevät kerälle.
Näin tapahtuu myös ihmisryhmille, jotka kokevat olonsa uhatuksi.
Käännymme sisäänpäin.
Käännämme selkämme niille, jotka ovat erilaisia kuin me, -
ja pitäydymme tiukasti kaltaistemme seurassa.
Tätä tapahtuu nykyään kaikissa uskonnoissa ja etnisissä ryhmissä.
Syynä on se, -
että maailmassa eletään ennen- näkemättömän muutoksen aikaa.
Ihmiset sopeutuvat melkein mihin tahansa: -
köyhyyteen, sairauksiin, sotaan.
Mutta muutokseen he eivät pysty sopeutumaan.
Epätietoisuus huomisesta aiheuttaa epävarmuutta, -
epävarmuus ahdistusta, ahdistus pelkoa ja pelko lopulta vihaa.
Kun ihminen on ahdistunut, hän kääntyy sisäänpäin.
Hän kääntää selkänsä niille, jotka ovat erilaisia.
Aikakauttamme leimaavat -
etnisten ja uskonnollisten ryhmien vä- liset konfliktit eri puolilla maailmaa.
Tätä tuhoisaa kehitystä on yritettävä torjua, -
koska se on varmastikin väärä tapa reagoida.
Tosiasiahan on, että haasteet on helpompi kohdata yhdessä.
Meidän on yhdessä puolustettava molemminpuolista kunnioitusta, -
erilaisuuden arvoa ja vapaata yhteiskuntaa. Tämä on tehtävämme.
Minulla on yli 25 vuoden kokemus imaamina -
uskontojen välisestä toiminnasta Britanniassa ja myös muissa maissa, -
kuten Nigeriassa ja Israelissa.
Tiedän, että kaikissa uskonnoissa on niitä, -
jotka kylvävät eripuraa, vihaa ja jopa väkivaltaa.
Mutta yhtä lailla joka uskonnossa on myös monia hyviä ihmisiä, -
jotka käyttävät uskontoa oikealla tavalla: -
yksilöiden ja yhteisöjen moraalin parantamiseen -
sekä jumalasuhteen ja ihmisten välisten suhteiden vahvistamiseen.
He edistävät uskonnon avulla rauhaa ja sovintoa, ei konflikteja.
Islam ei tarkoita ainoastaan alistumista ja rauhaa, -
vaan myös rauhanrakentamista.
Muslimi merkitsee kirjaimellisesti myös rauhantekijää.
Raamatun ajatus "autuaita ovat rauhantekijät" löytyy myös Koraanista.
Uskontojen rinnakkaiselon kannalta on mielestäni erittäin tärkeää -
― etenkin alueilla, joissa uskonnolla on merkittävä rooli ―,
että painotetaan uskontojen myönteisiä puolia -
ja tarkastellaan asioita, jotka yhdistävät meitä: -
kipuilua jumalasuhteessa, uskonnon harjoittamiseen liittyviä kysymyksiä -
ja uskonnon pitämistä mahdollisim- man avoimena, ei jakavana tekijänä.
Tämä kamppailu jatkuu edelleen.
Kaikkien suurten uskontojen tulisi mielestäni ryhtyä ajattelemaan, -
että heidän tiensä Jumalan luo on juuri heidän tiensä.
Kaikissa uskonnoissa -
on myönteisiä puolia ja tapoja luoda yhteys ihmisen ja Jumalan välille.
Pitää hyväksyä se, että muilla uskon- noilla on omat tapansa, liturgiansa -
ja juhlansa, joiden kautta voi yhtä lailla olla yhteydessä Jumalaan.
Kun harjoitamme omaa uskontoamme, olisi muistettava, -
että tämä on juuri meidän polkumme Jumalan yhteyteen.
Muilla on omat polkunsa Jumalan luo. Tätä meidän pitää kunnioittaa -
kohdatessamme toisiamme moder- nien kansallisvaltioiden kansalaisina.
Kyse ei ole uskontojen vastakkainasettelusta.
Yksi merkittävimpiä -
antisemitismin, muukalais- vastaisuuden ja rasismin syitä -
on tietämättömyys. Jos toinen ihminen on tuttu, -
häntä voi oppia ainakin kunnioitta- maan, jollei aivan rakastamaan.
Mutta jos toista ei tunne lainkaan, -
ennakkoluulot ohjaavat omia asenteita.
Ei pitäisi sanoa, että kaikki uskonnot ovat samanlaisia, -
kuten ei pitäisi sanoa niinkään, että toiset ovat meitä huonompia.
Toisia on kunnioitettava sellaisina kuin he ovat.
Nykymaailmassa on hyvin tärkeää, -
että uskonnollisilla johtajilla -
on ensinnäkin näky. Lisäksi heidän on kyettävä -
välittämään tämä näky myös seurakuntalaisilleen.
Tärkeää on myös se, että uskonnolliset johtajat tuomitsevat -
omien uskontojensa nimissä tehdyt väkivaltaisuudet -
ja edistävät kanssakäymistä ja dialogia.
En tarkoita synkretismiä, vaan dialogia.
Toisen kohtaaminen on todella tärkeää.
Uskonnollisilla johtajilla on merkittävä rooli.
Koska uskontoa käytetään niin paljon väkivallan välineenä, -
uskontojohtajien on tärkeää tuomita avoimesti tällainen väkivalta.
Päivittäin joudun uskomaan kahteen ristiriitaiseen asiaan.
Minun täytyy ymmärtää, -
että taistelen sellaisia asioita vastaan, joilla on vanhat juuret.
Kun kamppailen naisten oikeuksien ja feminismin puolesta, -
minun on muistutettava itseäni, että vuosituhansien ajan -
naisia kohdeltiin kaikkialla omaisuu- tena ― jossain päin yhä edelleen.
Samoin minun on ymmärrettävä, että myös antisemitismin juuret ovat syvät.
En saa olla naiivi ja luulla sen häviävän toivomalla.
Samalla minun on kuitenkin uskottava myös edistyksen mahdollisuuteen.
En istuisi ja puhuisi tässä nyt, -
ellen uskoisi, että puhumisella ja vetoamisella on merkitystä.
Minun on uskottava, -
että useimmat ihmiset kykenevät lopulta muuttamaan näkemyksiään -
joutuessaan vastatusten tosiasioiden kanssa.
Minun on voitava uskoa -
naisasioiden ja kaikenväristen ihmis- ten edistymisen mahdollisuuteen, -
samoin siihen, että ihmiskunta onnistuu vielä joskus -
hävittämään antisemitismin maailmasta.
Muuten on turha puhua, kirjoittaa ja yrittää ajaa asiaansa.
Luulen, että muukalaista on aina enemmänkin pelätty kuin vihattu.
Kun ennen muinoin kohdattiin muukalainen, -
tämän oletettiin olevan vihamielinen. Kohtaamiseen liittyi rituaali: -
Jos muukalainen sanoi "tulen rauhallisissa aikeissa", se osoitti, -
että hän ei ollut vihamielinen. Toisen kuului sitten vastata samalla tavalla.
Tervehdys shalom aleichem on peräisin hyvin muinaisilta ajoilta.
Toiseuden pelko ― muukalaisiahan on aina ollut olemassa ―
on ollut valtavan tärkeä aihe ihmiskunnan historiassa.
Tärkeää on myös se, miten pelosta voidaan päästä yli.
Tuttuus on toiseuden lopun alkua.
Antiikin aikainen matkailija kuten kreikkalainen Herodotos, -
joka vieraili eriskummallisissakin paikoissa, -
kertoi kreikkalaisille matkoiltaan palattuaan: -
"Eivät he ole niin kovin erilaisia meihin verrattuna."
Kansantieteilijät ja nykyään antropologit tapaavat sanoa: -
"Meitä yhdistää ihmisyys."
Uskonnossa, jokapäiväisissä käytännöissä ja sukujärjestelmissä -
voi olla suuriakin eroja, mutta ihmisyys on yhteistä.
Luulen, että useimmat ainakin jollain tasolla uskovat tähän.
Kaikkien samanarvoisuutta kannattavien ihmisten tehtävänä -
on saada lähimmäisensä ymmär- tämään, että yhteinen ihmisyys -
merkitsee enemmän kuin kaikki eroavaisuudet -
― jopa silloin, kun eroavaisuudet tuntuvat aivan käsittämättömiltä.
ANTISEMITISMI SEN ALKUPERÄSTÄ NYKYPÄIVÄÄN
Suomennos: Sirpa Bågman