Se, että juuri Saksasta tuli maa, -
joka hyökkäsi Euroopan juutalaisia vastaan, on melko yllättävää.
Jos eurooppalaisilta olisi kysytty vuonna 1910, -
mikä maa alkaisi vainota juutalaisia 25 vuotta myöhemmin, -
useimmat olisivat luultavasti epäilleet Ranskaa tai Venäjää.
Juutalaisilla olivat asiat Saksassa vuonna 1910 suhteellisen hyvin.
Taloudellisia mahdollisuuksia oli runsaasti, -
joskin joitakin sosiaalisia rajoituksia ilmeni. Juutalaisten oli vaikea edetä -
professoreiksi, diplomaateiksi tai upseereiksi.
Muille aloille juutalaiset pääsivät varsin helposti.
Vaikka politiikassa ja kulttuurissa -
ilmenikin paljon antisemitististä kiihotusta, Saksan keisarikunnassa -
ei silti koskaan säädetty juutalaisvastaisia lakeja.
Mitään mm. Dreyfus-tapaukseen ver- rattavaa ei tapahtunut ennen v. 1916.
Milloin tapahtui käänne?
Milloin natsismiin johtava -
ja yhä radikaalimmaksi muuttuva antisemitismi sai alkunsa?
Osittain kysymys oli siitä, -
että vastarinta rasismia ja antisemitismiä kohtaan romahti.
Ilmiö on nähtävissä nykypäivänäkin.
Ongelma ei useinkaan ole se, -
että yhteiskunnissa on radikaaleja antisemiittejä, vaan se, -
että yhteiskunta ei kykene riittävän tehokkaasti puolustamaan itseään -
näitä voimia vastaan.
Ensimmäinen maailmansota on mie- lestäni erittäin hyvä esimerkki tästä.
Sota oli verinen ja vaikea, ja se kesti huomattavasti odotettua kauemmin.
Eikä se sujunut likimainkaan saksalaisten odotusten mukaisesti, -
vaan päättyi Saksan kannalta täydelliseen katastrofiin.
Toinen romahdus Saksalle koitti toisen maailmansodan jälkeen, -
ja se oli monella tapaa vielä paljon aiempaa pahempi.
Aikaisempiin kokemuksiin verrattuna -
kyseessä oli siis täydellinen katastrofi.
Näissä olosuhteissa -
rasismi, muukalaisviha ja muiden syyttely voimistuivat -
ja muuttuivat huomattavasti aiempaa radikaalimmiksi ilmiöiksi.
ANTISEMITISMI SEN ALKUPERÄSTÄ NYKYPÄIVÄÄN
Suomennos: Sirpa Bågman