Vallankumouksen jälkeisenä vuosisatana näytti siltä, -
että Ranskan juutalaiset sulautuivat hyvin yhteiskuntaan.
Emansipaatio onnistui hyvin. Siksi onkin hämmentävää, -
että yksi modernin ajan räikeimmistä antisemitistisistä tapauksista, -
Dreyfusin tapaus vuonna 1894, sattui juuri Ranskassa.
Alfred Dreyfus oli nuori juutalaismies, joka toimi kapteenina -
Ranskan armeijassa. Häntä syytettiin valheellisesti maanpetoksesta.
Tapausta käsiteltäessä antisemitismin aalto pyyhki läpi Ranskan.
Monien Ranskan juutalaisten tavoin -
Dreyfuskin oli ylpeä ranskalaisuu- destaan ja piti Ranskaa kotinaan.
Dreyfusin asema kapteenina -
kuvastaa juutalaisten integroitumista Ranskaan.
Dreyfusin väitettiin myyneen sotasalaisuuksia vihollismaa Saksalle.
Hänet tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Kävi kuitenkin ilmi, -
että jotkut armeijan johdon riveissä suojelivat varsinaista syyllistä.
Todistusaineiston tultua julki yleinen mielipide jakautui kahtia.
Kiihkeä antisemitistinen puhe levisi nopeasti Ranskassa. Se yllätti monet,-
sillä juutalaisvihan luultiin hävinneen juutalaisten integraation myötä.
Samaan aikaan monet kuitenkin puolustivat Dreyfusin syyttömyyttä.
Tunnetuimpia oli kirjailija Émile Zola,-
joka kuuluisassa J'accuse-artikkelis- saan syytti Ranskaa antisemitismistä.
Kohu johti uuteen oikeudenkäyntiin, -
Dreyfusin armahdukseen ja lopulta syyttömäksi julistamiseen.
Vuonna 1906 Dreyfus vapautettiin, ja hän palasi armeijaan.
Hän osallistui myös I maailmansotaan. Dreyfusin tapausta pidetään yhä -
yhtenä emansipaation jälkeisen ajan antisemitismin merkkipaaluna.
Se osoitti, -
että juutalaiset eivät olleet turvassa edes tasavertaisina kansalaisina.
Miten näin merkittävä antisemitistinen tapaus saattoi tapahtua Ranskassa, -
maassa, joka oli perustettu tasa-arvon ihanteelle?
Pitää ymmärtää, että Ranskan vallankumous merkitsi murrosta.
Se oli jotakin poikkeuksellista, kuin yhteiskunnallinen uudestisyntyminen.
Myös juutalaiset pääsisivät nyt -
osallisiksi Ranskan kansallisesta uudestisyntymisestä.
Juutalaiset ikään kuin syntyivät uudelleen yhteisön jäseniksi.
Odotuksena oli, että he unohtaisivat entisen elämänsä -
kaikkien muiden ranskalaisten tapaan.
Toisin sanoen jokaisen ranskalaisen, -
asuinseudusta ja murteesta riippumatta, -
tuli unohtaa menneisyytensä. Jokaisen.
Juutalaistenkin piti siis unohtaa mennyt elämänsä.
Jos he unohtaisivat menneisyytensä, avautuvat portit uuteen yhteiskuntaan.
Juutalaisestakin voisi tulla "uusi ihminen", "uudistunut ihminen".
Siteet menneeseen tuli katkaista.
Juutalaiset eivät kuitenkaan milloinkaan -
suostuneet irtautumaan kokonaan taustastaan, -
ja tähän reagoitiin välittömästi vastavallankumouksellisten riveissä.
Ranskan vallankumouksella oli hyvin merkittäviä seurauksia.
Se johti vastavallankumouksen puhkeamiseen modernilla ajalla.
Vastavallankumouksesta tuli yhtä voimakas kuin vallankumouksestakin.
Se, että vallankumous vapautti juutalaiset, -
sai vastavallankumoukselliset ottamaan juutalaiset tähtäimeensä.
"Mikä selittää sen, että katolinen kirkko tuhoutui vallankumouksessa?"
"Sille on vain yksi selitys: juutalaiset."
"Juutalaiset masinoivat Ranskan vallankumouksen."
"Juutalaiset käyttivät vallankumousta katolisen järjestelmän tuhoamiseksi", -
näin ajateltiin.
Ranskan vallankumouksen -
ja 1800-luvun lopun Dreyfusin tapauksen välisellä ajanjaksolla -
vaikutti siis erittäin voimakas vastavallankumous.
Se oli yksi modernin ajan voimakkaimpia tapahtumia, -
jopa myöhempiä Saksan kehityskulkujakin voimakkaampi.
Tuolloin alkoi nousta ajattelijoita, -
jotka yrittivät kytkeä valistuksen aikakauden ja juutalaisuuden toisiinsa.
Valistuksen kumoaminen edellytti siis juutalaisuuden hävittämistä.
Vastavallankumoukseen liittyvä intellektuaalinen liikehdintä synnytti -
monia antisemitismin purkauksia.
Voimakkain oli Dreyfusin tapaus oheisilmiöineen.
Näillä asioilla on siis yhteys.
Dreyfusin tapaus -
ei olisi voinut tapahtua missään muussa maassa kuin Ranskassa.
Ranska oli ainoa maa, jossa armeijan pääesikunnassa palveli juutalaisia.
Juutalaisia toimi prefekteinä, kenraaleina ja niin edelleen.
Dreyfusin tapauksen aikaan -
Ranskan armeijaa johtivat monet juutalaiset kenraalit.
Näinhän ei ollut Saksassa, Englannissa, USA:ssa tai Venäjällä.
Ranskassa universalismi johti vahvaan valtioon, -
joka tarjosi juutalaisille kansalaisuuden -
ja samalla mahdollisuuden pysyä juutalaisina.
Dreyfusin tapaus liittyi siis -
Ranskassa tapahtuneeseen vallankumoukseen ja valistukseen.
Samalla oli ilmeistä, että se oli anti- semitismin huipentuma Ranskassa.
Tapauksella oli suuri symbolinen merkitys, koska se paljasti sen, -
kuinka johtavassa asemassa juutalai- nen saattoi olla Ranskan armeijassa.
Juutalainen palveli jopa aivan korkeimmalla tasolla, pääesikunnassa.
Niinpä jos jonkinlaisia petoksia armeijassa tapahtui, -
vastavallankumouksellinen selitti asian juutalaisten läsnäololla: -
"Juutalainen pysyy juutalaisena, -
vaikka olisi opiskellut arvostetussa ranskalaisessa yliopistossa -
ja olisi hyvin ansioitunut, -
ja vaikka hän olisi päässyt Ranskan armeijassa korkeaan asemaan -
tai osoittanut suurta rohkeutta sotilaana."
Vastavallankumouksellisen mielestä juutalainen pysyi aina juutalaisena.
Kun Dreyfus sitten pidätettiin vuoden 1894 lopulla -
ja myöhemmin vielä vuonna 1898 -
― kirjoitin tästä aiheesta kirjan The Anti-Semitic Moment ―,
sadattuhannet ihmiset ympäri Rans- kaa, kaupungeissa ja pikkukylissä, -
lähtivät kaduille huutamaan: "Kuolema juutalaisille!"
"Vastustamme Dreyfusia!" "Kuolema juutalaisille!"
"Ranska ranskalaisille!"
Se tarkoitti samaa kuin "juutalaiset ulos".
"Todellisia ranskalaisia ovat vain ne, -
joilla on juuret syvällä Ranskan historiassa."
"Ranska ranskalaisille."
ANTISEMITISMI SEN ALKUPERÄSTÄ NYKYPÄIVÄÄN
Suomennos: Sirpa Bågman