Frankrikes judar var välintegrerade under seklet efter revolutionen.
Det var de positiva följderna av emancipationen.
Därför är det märkligt att Dreyfus- affären skedde här 1894.
Ett av de värsta exemplen på antisemitism i modern tid.
Alfred Dreyfus var en ung judisk kapten som falskt anklagades -
för förräderi. Detta och rättegången -
sammanföll med en våg av antisemitism i landet.
Dreyfus var, i likhet med andra franska judar, en stolt fransman.
Frankrike var hans hem. Han var kapten i armén.
Det visar hur välintegrerade de franska judarna var.
Dreyfus anklagades för att ha sålt militära hemligheter till Tyskland.
Domen var livstidsfängelse i exil.
Det kom fram att någon i hög militär ställning -
skyddade den riktiga skyldiga. Då bevisen kom fram -
och beskrevs i tidningarna delades opinionen i Frankrike i två läger.
Antisemitiskt tal svepte genom Frankrike och -
överraskade dem som trodde att integrationen -
hade gjort slut på det gamla hatet.
Många talade för Dreyfus oskuld.
En av dem var den kände författaren Émile Zola -
med artikeln "J'accuse" där han går åt den franska antisemitismen.
Det hela ledde till ny rättegång, benådning och ett slutligt frikännande.
År 1906 frisläpptes Dreyfus och återvände till armén.
Han stred i första världskriget. Dreyfusaffären ses fortfarande -
som en milstolpe gällande modern antisemitism efter emancipationen.
Den visade att judarna inte var trygga en som jämlika samhällsmedlemmar.
Vi ska fundera på hur en så stor händelse i antisemitismens historia -
kunde ske i ett land byggt på franska revolutionens idé om jämlikhet för alla.
- Vi måste förstå den brytning den franska revolutionen innebar.
Den var exceptionell.
Det franska samhället nydanades.
Den franska nationens pånyttfödelse -
delas nu av judarna. De nydanas som medlemmar av samhället.
De förväntas glömma vad de var förut -
precis som alla andra fransmän.
Var än människorna levde -
och vilken deras dialekt än var skulle de glömma det som varit.
Alla. Även judarna.
Om de glömmer kan de bli en del av det nya samhället.
Det blir nya människor.
Nydanade människor. De kapas ifrån sitt förflutna.
På ett vis godkände de aldrig -
att avskiljas från det förflutna.
Kontrarevolutionärerna såg detta genast.
Franska revolutionen är revolutionens födelse.
Den hade djupa konsekvenser.
Den ledde till kontrarevolutionens födelse.
Den var lika stark som revolutionen.
Eftersom revolutionen emanciperade judarna -
kom motrevolutionen att se judarna som huvudmål.
"Hur kan vi förklara att revolutionen krossade katolicismen?
Bara med hjälp av judarna."
"Det var judarna som organiserade franska revolutionen."
Man ansåg att judarna ville förstöra den katolska koden -
genom revolutionen. Från franska revolutionen -
till slutet på 1800-talet, Dreyfus-affären -
får vi se en mycket stark kontrarevolution.
Den starkaste i moder tid.
Starkare än i Tyskland senare.
Det dök upp tänkare -
som sökte se sambanden mellan moderniteten, -
upplysningen och judiskheten.
De ville förstöra upplysningen och så även judiskheten.
Från den franska revolutionen så ledde motrevolutionen -
till många antisemitiska kriser.
Den starkaste inträffade under Dreyfus-affären.
Det finns inget annat land i världen -
där Dreyfus-affären kunnat inträffa. Bara i Frankrike.
Bara i Frankrike fanns många judiska soldater i armén.
Armén leddes av judiska prefekter, generaler osv.
Under Dreyfus-affären fanns många judiska generaler -
som ledde den franska armén.
Det hände inte i Tyskland eller England.
Inte i USA eller Ryssland. Bara i Frankrike.
Den franska universalismen ledde till en stark stat som judarna -
hade tillträde till som medborgare men de kunde ändå förbli judar.
Dreyfus-affären hänger samman med upplysningen i Frankrike och -
den franska revolutionen.
Den blir också den värsta antisemitiska rörelsen i Frankrike.
Den är den mest symboliska rörelse -
inom vilken en jude nästan kunde styra den franska armén.
De kunde finnas på högsta nivå i armén.
Om det skedde något förräderi -
så sade kontrarevolutionen att det var p.g.a. någon jude.
Juden förblir jude.
Hade juden så studerat eller meriterat sig -
och nått högsta nivån i den franska armén -
som en modigt kämpande soldat -
så var juden fortfarande en jude för kontrarevolutionärerna.
Då Dreyfus arresterades i slutet av 1894 -
och senare år 1898...
Jag skrev en bok om den antisemitiska rörelsen.
Hundratusentals människor i alla städer -
och ute på landsbygden -
gick ut på gatorna och ropade: "Död åt judarna!"
"Vi är emot Dreyfus! Död åt judarna!"
"Frankrike åt fransmännen!"
Judarna skulle ut ur landet.
I Frankrike skulle bara de riktiga fransmännen -
med djupa rötter få bo.
"Frankrike åt fransmännen"
ANTISEMITISMEN: FRÅN URSPRUNG TILL NUTID
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7