Muhammedin kuoleman jälkeen -
islam levisi hänen seuraajiensa, kalifien, mukana -
Lähi-itään, Pohjois-Afrikkaan ja Iberian niemimaalle.
Samaan aikaan islam jakautui kahteen pääuomaan, -
sunnalaisuuteen ja shiialaisuuteen.
Jaon syynä oli Muhammedin seuraajaa koskeva kiista.
Muslimivaltakunta säilyi 1900-luvun alkupuolelle, -
Osmanivaltakunnan hajoamiseen asti. Vuosisatojen aikana -
useat eri valtakeskukset pitivät itseään islamilaisen maailman johtajana.
Varhaisella keskiajalla Koraanin juutalaisvastaisia kirjoituksia -
laajennettiin ja syvennettiin islamin pyhissä teksteissä -
kuten haditheissa, joihin on koottu perimätietoa Muhammedin sanoista, -
ja myös muissa Muhammedin elämästä kertovissa teksteissä.
Samalla ilmeni tosin suvaitsevai- sempiakin asenteita ja linjauksia.
Islamin valloittamilla alueilla -
asui monia ei-islamilaisia yhteisöjä ja kansoja.
Tällainen monimuotoisuus edellytti käytännön toimia, -
joilla ei-muslimitaustaisia ryhmiä voitiin hallita.
Monoteististen uskontojen edustajille annettiin dhimmin asema -
islamilaisen lain alla suojeltuina ei-muslimeina.
Se merkitsi, että heidän elämäänsä säädeltiin erilaisilla rajoituksilla, -
joskin heille suotiin -
jonkin verran uskonnollista ja sosiaalista autonomiaa.
Islamilaisilla alueilla dhimmeinä eläneet juutalaiset -
saivat olla melko rauhassa, -
verrattuna etenkin kristityssä Euroopassa asuneisiin juutalaisiin.
Heidän piti kuitenkin hyväksyä alempi asemansa yhteiskunnassa.
Islam pitää juutalaisuutta ja kristinuskoa jumaluskontoina.
Juutalaisia ja kristittyjä kutsutaan "kirjan kansoiksi", -
jotka ovat saaneet pyhät kirjansa Jumalalta.
Siksi islamilainen kulttuuripiiri suvaitsee juutalaisia ja kristittyjä, -
vaikka näitä pidetäänkin muslimeja alempiarvoisina.
Juutalaisten ja kristittyjen sallitaan harjoittaa uskontojaan, -
ja heillä on tietty sisäinen autonomia.
Heidän alempiarvoisuuttaan islamiin nähden tulee kuitenkin aina korostaa.
Kun tarkastellaan muslimien suhtau- tumista juutalaisiin ja kristittyihin, -
on tehtävä ero tekstien ja historiallisten käytäntöjen välillä.
Kirjan kansana juutalaisia toisaalta suvaittiin, -
mutta samalla heille myös asetettiin monia rajoituksia.
Heidän ei esimerkiksi sallittu rakentaa synagogia.
He eivät saaneet ratsastaa.
Heidän tuli käyttää määrättyjä asuja ja tunnusmerkkejä vaatteissaan.
Heiltä vaadittiin myös erityinen jizya-vero, -
jonka maksuun liittyi Koraanin määräämiä nöyryyttäviä käytäntöjä.
Tekstien tasolla juutalaisiin kohdistui siis selkeää syrjintää.
Käytännön tasolla suhtautuminen vaihteli -
paikan, ajanjakson ja historiallisten olosuhteiden mukaan.
Selvää kuitenkin on, että aina modernin ajan kynnykselle asti -
juutalaisia suvaittiin paremmin islamin kuin kristinuskon valtapiirissä.
Juutalaisia ei myöskään laajemmin pakkokäännytetty, -
lukuun ottamatta Irania ja Marokkoa 1000-luvulla.
Fyysinen väkivalta juutalaisia kohtaan oli sekin harvinaista.
Tässä suhteessa muslimimaailma oli kristinuskoa selvästi suopeampi -
juutalaisia kohtaan. Historian saatossa juutalaiset -
ovat jopa kutsuneet muslimivaltakuntia "oikeamielisiksi valtakunniksi".
Juutalaiset myös muuttivat kristityistä maista muslimimaihin.
Kun juutalaiset esimerkiksi karkotettiin Espanjasta 1400-luvun lopulla, -
silloinen suurin muslimivaltakunta eli Osmanivaltakunta -
avasi porttinsa juutalaisille.
Kymmeniätuhansia juutalaisia muutti Osmanivaltakuntaan, -
missä heihin suhtauduttiin hyvinkin suvaitsevaisesti.
Juutalaiset olivat kiitollisia osmaneille.
Juutalaiset olivat silti aina alisteisia ja alempiarvoisia muslimeihin nähden.
Suurta levottomuutta muslimeissa herättikin se, -
jos ei-muslimit eivät näyttäneet käsittävän omaa asemaansa.
Aina kun vähemmistöt yrittivät muuttaa ja parantaa asemaansa, -
muslimien suvaitsevaisuus katosi ja suvaitsemattomuus valtasi alaa.
Esimerkiksi muslimien hallitsemassa Espanjassa-
eräs juutalainen, Shmuel Hanagid, oli korkeassa asemassa.
Se herätti suuttumusta.
Hanagidin kuoltua hänen pojistaan tuli hänen seuraajiaan.
Tuolloin puhkesi juutalaisvastaisia mellakoita ja lopulta pogromi.
Juutalaisten tuli siis tietää paikkansa. 1800-luvulla suvaitsemattomuus -
voimistui erityisesti kristittyjä kohtaan, -
koska nämä kyseenalaistivat asemansa muslimien hierarkiassa.
Juutalaiset saivat tuolloin olla rauhassa.
ANTISEMITISMI SEN ALKUPERÄSTÄ NYKYPÄIVÄÄN
Suomennos: Sirpa Bågman