Då Muhammed dött och under hans efterföljare kaliferna -
spred sig islam i Mellanöstern, Nordafrika och Iberiska halvön.
Den islamiska världen delades även upp i två grenar: -
sunni och shia, som uppstod pga en dispyt om Muhammeds efterföljare.
Det islamiska imperiet stod sig i olika former till början av 1900-talet -
då Ottomanska imperiet föll.
Imperiet hade under århundradena många centrum.
Alla såg sig som den islamska världens ledare.
Under expansionstiden under den tidiga medeltiden -
utvidgades och utbroderades de judefientliga texterna i Koranen -
i islamska heliga texter såsom haditherna.
En samling med Muhammeds ord.
Även i litteratur om profetens liv.
Under samma tid var även mer toleranta attityder närvarande.
Det fanns många icke-muslimer på de erövrade områdena.
Det krävdes praktiska strategier för att styra icke-muslimerna -
och ge dem en tydlig position.
De som tillhörde monoteistiska religioner blev "dhimmi".
Icke-muslimer under muslimsk lag.
Deras liv var begränsat -
men de fick även en viss grad av religiös och social autonomi.
De judar som levde i Nordafrika, Iberiska halvön och Mellanöstern -
fick leva relativt ostört jämfört med judarna i det kristna Europa.
De var dock tvungna att acceptera en underordnad status.
- Islam ser på judendomen och kristendomen som gudomliga.
Judar och kristna är "bokens folk".
Gud har gett dem en gudomlig bok.
Judar och kristna är underlägsna muslimer -
och ska underordna sig dem -
men bemöts under islamisk lag och kultur med tolerans.
De får utöva sin religion och har en intern autonomi.
Det är dock viktigt -
att deras underlägsenhet mot islam understryks.
Om vi ser på muslimernas attityder mot judar och kristna -
så måste vi skilja på text och historisk praxis.
Enligt texten tolereras judarna, de är "bokens folk".
De är också begränsade.
De fick inte bygga synagogor.
De fick inte rida hästar och måste ha särskilda kläder.
De måste betala en skatt, "jizya".
De måste göra det på ett förödmjukande sätt.
Enligt texten finns det alltså tydlig diskriminering.
I verkligheten varierade praxisen -
enligt plats, tid och historiska omständigheter.
Klart är dock -
att judarna mötte mer tolerans under islam än kristendom -
tills den moderna tiden.
Det fanns några undantag. Man tvångsomvände inte, förutom i Iran.
Även i Marocko på 1000-talet. Judarna attackerades sällan fysiskt.
Sett till detta var islam mycket bättre mot judarna än kristendomen.
Judarna såg historiskt sett på de islamska kungadömena -
som "rättfärdiga riken".
Judarna flyttade från kristna riken till islamska riken.
På 1400-talet fördrevs judarna från Spanien.
Det Ottomanska imperiet öppnade då sina portar -
och tog emot judarna. 10 000-tals judar flyttade dit.
De mötte stor tolerans och autonomi.
Judarna var tacksamma. Å andra sidan sågs judarna alltid som -
underlägsna muslimerna.
Muslimerna var mycket oroliga -
att icke-muslimer inte skulle inse sin plats.
Då någon minoritet försökte förändra sin underlägsna status -
så tog den muslimska toleransen slut.
De blev mycket intoleranta.
I Spanien fanns en jude vid namn Shmuel Hanagid -
som fick en hög position i det muslimska riket.
Det skapade vrede. Han dog och hans son övertog hans -
position, vilket ledde till pogromer mot judar.
Judarna skulle veta sin plats. På 1800-talet -
såg vi mer intolerans mot kristna.
Då försökte de kristna utmana sin position i den muslimska hierarkin.
Judarna påverkades inte.
ANTISEMITISMEN: FRÅN URSPRUNG TILL NUTID
Översättning: Andreas Forsberg Himlen TV7