Tultuaan Rooman valtakunnan viralliseksi uskonnoksi -
kristinusko levisi eri puolille Eurooppaa. Mukana seurasi -
kristinuskon jännitteinen suhde juutalaisuuteen ja juutalaisiin.
Kristillinen Adversus Judaeos -perinne tuli uuteen vaiheeseen -
300―400-luvuilla, kun läntisen kirkon merkittävin kirkkoisä Augustinus -
loi perustan sille, miten juutalaisiin tultaisiin suhtautumaan -
keskiajan kristityissä yhteiskunnissa.
Augustinuksen opinkappaleessa juutalaisilla oli myönteinen rooli, -
joka tarjosi heille "turvakuplan" kristikunnan keskellä.
Augustinuksen ajattelu kytkeytyi erään psalmin uudenlaiseen tulkintaan.
Psalmissa 59 sanotaan vihollisista: "Älä heitä tapa..."
Selitysteoksessaan Augustinus kytki tämän juutalaisiin: -
Juutalaisia ei saisi vahingoittaa, -
eikä heitä saisi estää harjoittamasta juutalaisuuttaan.
Jae jatkuu: "Älä heitä tapa, ettei minun kansani sitä unhottaisi.
Saata voimallasi heidät harhailemaan ja syökse heidät maahan."
Augustinuksen opetus juutalaisten roolista kristityssä yhteiskunnassa -
liittyi olennaisesti siihen, miten hän tulkitsi tätä jaetta.
Juutalaisilla oli tarkoitus: -
ettei "minun kansani" ― kristikunta ― unohtaisi alkuperäänsä.
Juutalaisten oli tarkoitus säilyä hengissä, -
samoin heidän perinteensä ja eritoten kirjoituksensa. Augustinus katsoi, -
että juutalaiset eivät ymmärtäneet kirjoituksiaan kunnolla.
Oikein luettuna kirjoitukset -
todistivat profetioiden täyttymisestä kristinuskossa, hän ajatteli.
Juutalaiset sai "saattaa harhailemaan, syöstä maahan ja alistaa", -
mutta heidän tuli säilyä hengissä -
eräänlaisina fossiileina ja hyödyttömänä antiikkina.
Juutalaiset ikään kuin odottivat asemalla pelastukseen vievää junaa, -
joka ei milloinkaan saavu, koska he olivat jääneet kyydistä.
Hehän olivat kieltäytyneet nousemasta junaan -
ja julistamasta uskoa Jeesukseen ja Uuden testamentin voittoa Vanhasta.
Samalla heillä on kuitenkin tärkeä tehtävä kristinuskon kannalta: -
he ovat todistajia ja eräänlaisia kirjastovirkailijoita. He kantavat -
orjan tavoin selässään kirjoituksia, joiden merkitys avautuu vain muille.
Väkevin vertauskuva, jolla Augustinus selitti -
juutalaisten roolia kristikunnassa, oli sokea mies peilissä: -
Juutalainen ei näe, mutta kristitty näkee. Juutalainen katsoo peiliin -
ja yrittää ymmärtää kirjoituksiaan, muttei ymmärrä, koska on sokea.
Kristitty katsoo peiliin yhdessä juutalaisen kanssa, -
lukee juutalaisen kirjoituksia, näkee juutalaisen sokeuden ja käsittää, -
että hän, kristitty, ymmärtää kirjoitusten todellisen merkityksen.
Jotta tämä hyöty saatiin juutalaisista kirjoituksista, tarvittiin juutalaista,-
jota teologit Augustinuksen jälkeen kutsuivat "eläväksi lain kirjaimeksi".
Tähän rooliin juutalaista tarvittiin kristikunnan parissa.
ANTISEMITISMI SEN ALKUPERÄSTÄ NYKYPÄIVÄÄN
Suomennos: Sirpa Bågman