ANNE MIETTINEN Loovad imed
Oleme rääkinud üleloomulikest imedest
ja sellest, kuidas Jumal kiirendab kõikide asjade sündimist.
Aeg lendab kiirelt ja igavik on peagi kohal.
Vaatame koos Aamose 9:13, kus on öeldud:
"Vaata, päevad tulevad, ütleb Issand, mil kündja jõuab järele lõikajale
ja viinamarjasõtkuja seemne külvajale;
siis tilguvad mäed värsket veini ja kõik künkad sulavad."
Ehk siis igavene elu võtab sõna otseses mõttes üle maise aja
ja Kristuse Ihuna me seisame uue ajajärgu künnisel.
Jumala vägi ootab, et Ta au võiks astuda üle selle künnise
See on üks hea ootusaeg,
kuid kogudus on seda pidevalt eemale tõrjunud.
Kui koguduses ei sünni pikka aega mingeid imesid,
kasvab üles põlvkond, kes ei tea imedest mitte kui midagi
ja nad arvavad, et tappev ühetaolisus ongi tavaline.
Ja nii siseneb maailma vaimsus kogudusse,
samas kui hoopis meie peaks tooma maailmas olevad inimesed
kogudusse,
mitte et kogudus muutub maailma sarnaseks.
Kui Jumala au puudutab loomulikku maailma,
siis me näeme ja kogeme kõike üleloomulikku loomulikuna.
Kristus on ilmutanud end erinevatel ajastutel ka siis,
kui maailmas valitseb meeleheide ja kitsad ajad.
Jah, me kogeme Jumala headust ka headel aegadel.
Piiblis on lausa öeldud,
et võtaksime kõike Jumala head vastu ka headel aegadel
ega ootaks selleks vaid raskeid aegu.
Võtame selle siis juba praegu vastu, kui veel on head ajad,
sest me kunagi ei tea, mis ajad on veel ootel.
Samas ei tasu seda ka liiga kergelt ja nautiskledes võtta,
mõeldes: "No küll see Jumal tuleb, kui Ta tulema peab."
Tänapäeval on kogu tähelepanu aga kõige omistamisel,
et saaks aga endale maju ja asju.
Nagu Piibel ütleb: "Ahnel ei saa kunagi küll."
Asjade järgi ihaledes ei ehita me aga üles Jumalariiki
nagu see on algselt Tema plaan olnud.
Asjade omamises pole midagi halba,
kuid osa sellest kuulub ka Jeesusele ja Jumalariigi tööle.
Mõtlen vahel, kus küll on kõik ususangarid?
Kus on kõik misjonijutlustajad ja misjonärid,
kes ilma suurema toetuseta läksid kord Jumalariigi tööle.
Nad läksid ja saatsid korda võimsaid asju.
Nagu Hudson Taylor.
Käisin kunagi seal metodisti koguduses jutlustamas,
kust Hudson Taylor oli välja läkitatud.
Ta saatis Hiinas suuri asju korda, enne kui ta sealt välja aeti.
Tema kordasaadetu oli aluseks kogu Hiinas toimunud ärkamisele.
Kui Hudson Taylor lahkus laevaga Hiinast
koos suursaadikuga, kellega nad maalt välja aeti,
siis nad sõitsid läbi Filipiinide saarestiku.
Hudson Taylor vaatas seda saarestikku
ja ütles: "Jumal on andnud meile täiesti uue tööpõllu!"
Ta ütles ka temaga kaasas olnud naistele:
"Vaadake, siin on teie viljakandev maa."
Need naised sõitsid ühele saarele, kus ma ka tänapäeval tegutsen.
Nad läksid džunglisse, kus elasid Mania hõimu liikmed,
keda elab muide kogu Filipiinide saarestikus,
kuhu kuulub 7000 saart.
Kui tahate teha sama, mida mina, valige endale oma saar välja.
Te ei pea tulema sinna, kus ma toimetan.
Kuid need kaks julget naist läksid sinna saarele,
õppisid ära Mania hõimu keele ja elasid seal nende keskel.
Mania hõim usub erinevatesse vaimudesse.
Neil on oma puu, jõe ja heina vaimud
ja need naised tõesti ka nägid deemoneid nende vaimude taga.
Nende naiste väike majake oli ehitatud väljapoole küla.
Üks neist naistest oli läinud tagasi Ameerikasse,
et täiendada varusid uue reisi tarvis sinna.
Teine aga oli jäänud nö kodu hoidma.
Ta kuulis, kuidas küla mehed tulid tõrvikutega
ja piirasid nende maja ümber.
Ja kuna ta sai mingil määral nende keelest aru,
siis ta ka kuulis, kuidas need mehed ütlesid:
"Nüüd tapame selle ameeriklase ära,
kuna ta on tulnud rikkuma me rahulikku elu."
Kuna naisel polnud ühtki muud päästeteed- ega viisi,
siis ta laskus palveks põlvili ja ütles:
"Issand, kui see nii peab olema, et ma märtrina sureksin,
siis sündigu nii!
Samas saatsid Sa ju mind siia evangeeliumi kuulutama,
et Sinu tahe võiks sündida.
Kui Sa tahad, et me jätkaks siin, võid Sa teha üleloomuliku ime."
Ta palvetas kuni hommikuni välja
ja mõtles: "Kuhu need mehed siis nüüd jäid?"
Neid polnud kuskil näha.
Naine otsustas lõpuks välja minna,
mõeldes: "Siin ma olen ja saagu, mis saab."
Kuid väljas polnud kedagi.
Naine mõtles: "Kuhu nad siis kadusid,
kui neil oli plaan mind ühes majaga maha põletada."
Ta läks külla ja kõik vaatasid teda pisut kummaliselt.
Keegi ei julgenud teda puutuda ega kõnetada.
Kuniks osa küla naisi tulid talle ütlema:
"Me ei teadnudki,
et sulle olid seltsiks suured, pikad ja valgetes rüüdes mehed,
kes ümbritsesid kogu su maja.
Ükski me meestest, kes plaanisid sind tappa,
ei julgenud sulle lähenedagi ega julge edaspidigi."
Kas meil pole mitte imeline Jumal?
Ta saatis sellele naisele oma taevased turvamehed.
Nii saigi kõiki neid saari evangeliseerida.
Jah, aastatega on sellised asjad pisut hääbunud,
sest kuigi Jumal toob ärkamisi, unustab inimene need ära.
Tavaliselt unustatakse siis,
kui inimesed hakkavad "parandama" seda ärkamist
ja ärkamisele tuleb inimese hõng juurde.
Meil pole vaja parandada seda, mida Jumal annab.
Või tuleb Ta ärkamine nii erilisel moel, et see sattub rünnaku alla
ja öeldakse: "See ei saa küll Jumalast olla!
See on raudselt mingi valeõpetus.
Te olete mingi vale asja vastu võtnud."
Ja nii hakkab ärkamine tasapisi vaibuma.
Nii muutub ka ärkamine kõigest ärkamiseks
ja ärkamise kangelased vaid ärkamise kangelasteks,
kes mingi hetk surevad ega ole enam mingiks ohuks.
Alles tagantjärgi mõistetakse, et tegu oli siiski ärkamisega.
Jumal saatis mind mingil kummalisel põhjusel
Mindoro saarele Filipiinidel.
Olen alati öelnud, et kõik, mis minuga on juhtunud,
on juhtunud nö kogemata,
olles samas siiski Jumala plaanides.
Kõik, mida olen neil saartel ringi liikudes näinud,
on see, et seal ei liiguta omaenese usus
ja evangeeliumi kuulutus pole seal edukas
tänu raamatu tarkusele, inimlikule loogikale
või teoloogilistele teadmistele,
vaid tänu Jumala väele.
Nagu Pauluski ütles:
"Ma ei tulnud te juurde inimliku tarkusega,
vaid ma tulin ilmutama teile Jumala väge."
Jumala vägi oli see, millega võideti rahvas Kristusele.
Jumal ei vaata sellele, kas ajastus on meie meelest õige
või kas see on meie meelest turvaline
minna kuhugile evangeeliumi kuulutama.
Mu algne plaan oli kuulutada evangeeliumi vaid Manilas,
kus minu jaoks oli broneeritud erinevaid teenimispaiku.
Ja kui täitsa algusesse minna,
siis mul polnud üldse tahtmist Filipiinidele minna.
Mõtlesin: "Las nad olla. Seal neil endalgi piisavalt kõnelejaid."
Mul polnud aimugi, et tegelikult see pole nii.
Mind ei tõmmanud vähimalgi määral selle rahva poole.
Kuid üks evangelist väga palus, et läheksin temaga sinna kaasa
ja korraldaksime seal teenistusi.
Ta muudkui mangus ja mangus ja ma vastasin talle igakord: "Ei."
Ütlesin, et ma ei lähe,
kuna ma tegutsen Vaikse Ookeani saarestikus.
Kuid kui ta paari nädala pärast uuesti tuli
ja ütles: "Nüüd saaks minna, mistõttu tule minuga kaasa
ja kuulutame koos evangeeliumi, korraldades massikoosolekuid!",
siis mu mõistus ütles: "Tänan ei.
Kas kahest äraütlemisest juba ei piisa?",
kuid mu suust tulid hoopis teised sõnad:
"Jaa, ma tulen."
Niipea, kui see sai öeldud,
hõiskas teine rõõmust: "Ma ju teadsin, et sa tuled!"
ja nii polnud enam võimalustki ära öelda.
Nii ma siis Filipiinidele jõudsingi.
Sinna jõudes olid saatanal aga ilmselgelt muud plaanid ja mõtted.
Ühel sõjalisel ühendusel tekkis idee
kukutada ametis olev president võimult
ja asuda ise tema kohale.
Nii läks sõjaks ja kogu Manila linn piirati pea 500 sõduri poolt ümber.
Tekkis nö sõjaolukord,
mille tõttu me ei saanud enam plaanitud kirikutes teenistusi pidada.
Ainus võimalus oli liikuda linna äärealadele.
Ma ööbisin ühes norrakate misjonikeskuses,
mis asus kõige õudsama slummi keskel
ja sealt polnud kuhugile minna.
Teha polnud midagi
ja välja ei saanud minna, sest see oli liiga ohtlik koht.
Kohtasin seal üht noortepastorit,
küsides, on seal üldse midagi, mida saaks ehk teha?
Kuhugigi, kuhu minna?
Ta vaatas mulle mõtlikult otsa ja vastas: "Surnuaeda saab minna."
Mõtlesin: "No ega ma nüüd nii vana veel ka ole!",
kuid ta ütles: "Hüppa peale!" ja me sõitsime surnuaeda.
Mõtlesin, mis tal küll mõtteis on?
Surnuaeda jõudes
tuli meile väravais vastu suur hulk lapsi,
kes elasid seal surnuaias.
Seal oli täiesti omaette kogukond, kus elas nii lapsi kui täiskasvanuid.
Tegu oli katoliku kiriku surnuaiaga,
nii et sinna oli ehitatud palju katakombe,
kus need inimesed siis elasid.
Osadel katakombidel oli üks sein, teistel kaks seina ja katus.
Siis oli seal kui üks müür, mis moodustas väikese tunneli
ja sinna oli kunagi üks inimene maetud.
Lapsed ja teismelised olid sealt need luud ära pühkinud,
saades endale seeläbi oma koopa.
See oli kohutav vaatepilt!
See oli lausa kohutav ja kaugel inimväärilisest elust.
Mu süda murdus ja ma mõtlesin:
"Nende laste heaks peab saama midagigi teha.
Midagigi."
Kuulutasin neile oma sõbraga evangeeliumi
ja jagasime neile ka süüa.
Nägin nende laste puhast südant ja nende avatust võtta Jeesus vastu.
Sõitsime sealt edasi prügimäele, mis asus linnast väljas.
Nii usun, et see kõik oli Jumala plaan ja ma olin õigel ajal õiges kohas.
Usklikuks saades ei ilmuta Jumal meile kohe kõike,
kes või mis meist "suureks saades" saab.
Kui mulle oleks ette näidatud,
et saan prügimäel evangeeliumi kuulutama,
oleksin öelnud: "Tänan ei! Sinna ma küll ei lähe!"
Olin puhtuse ja lõhnade suhtes väga tundlik ning nõudlik.
Kuid nüüd korraga oli Jumal mu konksu otsa saanud
ja tõmmanud mind vaikselt olukorda, kus mu süda sai murtud
ja ma mõtlesin:
"Kui keegi midagi ei tee, siis mina ikka teen."
Selline oli minu evangeelse kuulutustöö algus
Filipiinidel.
Manila kliima on tõeliselt hull, kuigi linn ise on ilus.
Samas on seal massiivsed slummi alad.
Mul olid pidevad peavalud ja mul lõi kõhu korrast ära.
Vajasin meeletult hapnikku.
Teadsime üht pastorit just nimelt sealt Mindoro saarelt,
kellele andsime helistades ette teada,
et plaanime minna sinna evangeeliumi kuulutama.
Vaid väike hulk inimesi oli sinna minemas.
Saarele jõudes käis seal just
amentnike ja senaatorite evakueerimine saarelt.
Saarele maandudes mõtlesime küll, et mis seal ometi toimub?
Tegu oli algselt terroristide saarega.
See, kui Hudson Taylori saadikud seal kuulutasid,
oli juba ammu aega tagasi ja tollane ärkamine oli vaibunud.
Nii haarasid terroristid võimu sellel saarel
ja olid valitsenud seal pea 10 aastat.
Seal valitses marksistlik-kommunistlik sõjavägi,
kellel oli väga lihtne vaestele oma propagandat teha.
Nad ütlesid rahvale, et valitsus ei anna neile midagi,
aga kui nad hakkavad kommunistideks
ja võtavad marksismi omaks, aidates kukutada presidendi,
siis saab neil olema piisavalt riisi ja leiba, võimu ning haridust.
See kõik aga oli vale.
Kui sul aga pole midagi, millest kinni haarata -
isegi evangeeliumi sõnumit mitte,
siis sa ka usud sellist valet.
Nii saavutasidki need terroristid võimupositsiooni seal saarel.
Seal kunagi toimunud ärkamine oli aga täiesti hääbunud
ja sõjavägi oli vallutanud saare linn linna kaupa.
Tegu on Filipiinide suuruselt teise saarega.
Sõjavägi hoiab eriti ka saare pealinna oma võimu all,
kuna seal asus saare valitsus, peahaigla ja muud asutusüksused.
Nad tapsid kuberneri, senaatorid ja mitmed teised võtmeisikud.
Sest kui valitsus ja selle masinavärk on oma kätte saadud,
on võimalik valitseda kogu saare üle.
Nii et samal ajal, kui me sinna läksime,
oli seal ka täisvarustuses sõjavägi ja korralik sõda läks lahti.
Ja selle sõja keskel siis kuulutasime me evangeeliumi.
Kuid seegi oli Jumala ajastus,
sest Jumal hakkas pehmendama inimeste südameid
ja kogu kaosele vaatamata tulid nad me teenistustele.
See konks, mille Jumal inimestele heitis
ja mis oli kui kingiks meile kui usklikele,
olid tunnustähed ja üleloomulikud imed.
Kui pitsitatud rahvas tuli neile teenistustele,
siis nad ootasid midagi, mis nende kitsikust leevendaks.
Kuulutasime selle teise evangelistiga Jumala Sõna
ja inimesed tulid oma lootusetuses altarile.
Seal linnas polnud tegutsevat haiglat ega mitte kui midagi.
Sinna tuli kokku kõikvõimalike haigustega inimesi
ja ma palusin, et Jumal puudutaks neid üleloomulikul moel.
Neile polnud enam mitte kui midagi alles jäänud.
Ja Jumal puudutas.
Ta puudutas just nii nagu olin palunud,
et Jeesuse Kristuse au ja kirkus tuleks esile
ja et nad ei vaataks meie, aga Kristuse peale.
Mäletan üht ema, kes tuli koos väikese pojaga.
Arvasin algul, et ema soovib endale midagi,
aga ta hoidis oma poega süles, kes oli ehk 5-6-aastane.
Panin oma käe selle naise peale,
aga ta võttis mu käe ja suunas hoopis oma poja jalgade peale,
mis olid täiesti lõdvad ehk siis poeg oli halvatud.
Ema andis märku, et hoopis poja eest on vaja palvetada,
et ta saaks uuesti käima.
Mõtlesin: "Ega see nüüd nii lihtsasti ka ei käi!",
aga Jeesus tuletas mulle taas meelde:
"Kas ma pole sulle andnud meelevalda üle kõigi haiguste?
Kasuta seda meelevalda!"
Nii ma siis puudutasin seda poissi, öeldes: "Jeesuse Kristuse nimel,
las kogu see halvatuse vaim ja nõrkuse ning haiguse vaim
kaduda just praegu!"
Sel hetkel ei toimunud midagi ja ema oli pettunud
ning ma olin ka pisut pettunud.
Samas teadsin, et omaenda jõust ei suuda ma ju nagunii midagi
ja ma läksin ning jätkasin teiste eest palvetamist.
See ema läks sealt ära,
kuid niipea, kui ta jõudis saali välisukseni,
nägin, et midagi toimus.
Midagi toimus seal välisukse juures ja rahvs jooksis kõik sinna kokku.
Kartsin, et terroristid tulid sinna.
Sõdurid või terroristid ja mul polnud aimugi, mida teha.
Saatsin pastori tütre vaatama, mis seal toimub
ja miks inimesed on nii ärevil ja hämmingus.
Pastori tütar läks ja jäi sinna mõneks ajaks,
kuniks jooksis siis tagasi ja hüüdis rõõmsalt: "Tead mis?
See poiss hakkas käima!
Jumal tugevdas ta jalgu ja ta hakkas käima ning jooksma.
Seetõttu need inimesed ongi seal karjas koos,
sest nad ei suuda uskuda, mida Jumal tegi!
Kas pole imeline?"
Kogu see lugu tõi täiega au vaid Jeesusele Kristusele!
Igaühele sai selgeks, et Jeesus teeb üleloomulikke imesid.
Tema on see, kes asetab luud oma õigesse kohta
ja kes aitab halvatud jalule.
Nii ei lähe au selle eest ühelegi jutlustajale,
vaid ainuüksi Jeesusele Kristusele.
See tõstis teiste inimeste uskugi ja mitmed teisedki imed leidsid aset.
Seetõttu ma kuulutangi usust ja üleloomulikest imedest,
et soomlaste ja kõigi teiste usutase võiks tõusta.
Et see poleks suletud kuhugi väiksesse karpi,
millel kaas kõvasti peal,
vaid tulgu see välja sealt karbist, kui oled selle sinna peitu pannud!
Ava see kaas ja üks imeline maailm avaneb sulle peale seda.
Sest Jumal tegutseb tänapäevalgi usupõhiselt
ja Ta laseb sinugi käte kaudu imedel sündida.
Sul on samasugused käed nagu minulgi.
Võib-olla pisut nooremad ja ka teist värvi kui mul.
Kuid kui kasutad oma käsi, siis su kätes endis pole mingit väge,
kuid see vägi on Jeesuses Kristuses, mistõttu kasuta seda.
Olime taaskord ühes kohas seminare pidamas
ja ma räägin sellest selleks, et tuua taaskord au Jeesusele,
öeldes samas, et mitte alati ei pea tegu olema mõne radikaalse imega
nagu seal Filipiinidel toimus.
Vahel võib ka väikesi imesid sündida,
kuid nimese jaoks, kellega see sünnib, on see siiski ime.
Nii juhtus keset seda seminari, et üks naine jooksis minu suunas,
hüpates ühel jalal ja hoides teises käes oma kinga.
Küsisin: "Mis juhtus?"
Ta ütles: "Vaata, vaata! Mu jalalabal oli üks valu tegev kont,
aga su jutlustamise ajal see lihtsalt kadus!
See lihtsalt kadus ja seda pole enam!"
Ta sõbranna hõikas ta tagant: "Ma võin igati kinnitada seda,
et see kont tegi talle palju vaeva, aga nüüd on see kadunud."
See võib ju tunduda väikese imena,
aga selle naise jaoks oli see suur ime.
See oli vaevanud teda pikki aastaid.
Jumal võib selliseidki imesid teha.
Usk kõigutab kasvõi mägesid paigast,
mistõttu usu sinagi ja vaata,
kuidas Jumal saadab korda imelisi imesid.
Samasuguseid imesid kui 17. sajandil,
kui toimus Wales'i ärkamine.
Kuid ka erinevad imed ja ärkamised 1940. aastal,
juhtunu Inglismaa saarestikus jne.
Iga maa on kogenud ühes või teises võtmes mõnda imet.
Austraalias, kus ma elan, palume me pidevalt,
et Jumal võiks ilmutada end üle kogu me maa.
Meil on erinevates osariikides toimunud teatud ärkamisi,
kuid mitte üle kogu me maa.
On olnud aegu,
kus üks terve linn on hakanud Jumala imede peale uskuma.
Kuid ülemaalist rahva ärkamist pole toimunud.
Smith Wigglesworth ütles kord, et Austraalia saab olema viimane maa
kus Jumal annab kogu maad täitva ärkamise
ja kust läkitatakse välja evangeliste üle kogu maailma.
Usun, et see saab sündima.
Veebruaris, mil meil olid osariikide valimised,
juhtus midagi huvitavat.
Queenslandis oli üks partei olnud võimul juba 16 aastat.
Partei, mis oli väga ateistlik ja keelas kõike vaimulikku,
nii et kogu me osariigi üle valitses selline ateismi vaim.
See omakorda aga tõi kaasa rohkelt halbu asju.
Kuritegevus hakkas kasvama
ja toimus suur majanduslangus, mis tõi kaasa rohkelt töötust.
Me osariik oli ka suurtes võlgades jne.
Möödunud veebruaris toimusid siis valimised
ja rahvas igatses muutust.
Usklikud liitusid palveks
ja kui usklikud liituvad millekski, hakkab ka sündima midagi.
Muidu vaid tülitseme koguaeg isekeskis,
mõeldes: "Kui meie kogudusse tuleb ärkamine,
vat siis on see ikka õige ärkamine!
Kui aga naaberkogudusse tuleb ärkamine,
siis on seal ikka midagi viltu ja ega see ikka päris õige õpetus ole."
Kuid Queenslandi usklikud hakkasid üheskoos paluma,
et ärkamine võiks tulla nende osariiki
ja valitsus saaks vahetatud.
Nad palusid, et Jumal annaks neile sellised juhid
ja sellised senaatorid,
kes muudaks selle neetud osariigi taas õnnistatud osariigiks.
Nii me palusime.
See oli huvitav, et veidi aega enne valimisi
olin trükkimas arvutis ühe maa andmeid sisse,
et edastada need ühele pastorile.
Lõpetasin oma kirja sõnadega: "Jumalal on vägi seda teha"
ja vajutasin siis "Saada"-nuppu.
Niipea, kui olin seda vajutanud, käis üks kõva kõmakas.
See oli nii kõva kõmakas kui see,
kui me kodu kohalt lennukid pidevalt üle lendavad.
Tuled kustusid ja mu poeg jooksis mu tuppa,
küsides: "Mis juhtus? Mis juhtus? Tuled on kõikjal kustus!
Kas mõni lennuk kukkus alla?"
Nii suure kõmakaga oli tegu.
Tormasime õue, kus oli pime.
Meie maja ja õu olid pimedad - naabritel mingi tuli siiski põles.
Naabrid tormasid ka õue ja kõik olid ähmis, et mis toimus?
Kas välk lõi kuhugi sisse? Kas lennuk kukkus alla?
Mis kõmakas see selline oli?
Poeg käis naabruses olevad tänavad läbi,
kuid kuskil polnud midagi näha.
Läksime siis tagasi tuppa ja mõtlesime, mis see siis nüüd oli?
Elekter tuli tagasi ja ma isegi lugesin midagi,
kuniks tuled kustusid taas.
Mõtlesin: "Heakene küll, heidame siis magama,
siis asjalood nii on."
Ärkasin poole tunni pärast selle peale, et tuled läksid taas põlema.
Põlesid mõnda aega ja kustusid siis taas.
Läksid jälle põlema ja siis jälle kustu.
Ja nii terve öö läbi,
kuniks hommikuks oli kõik taas normaalne.
Käisin mööda tänavaid, et leida,
kus on ehk mõni suur õnnetus või plahvatus toimunud, aga ei midagi.
Meil oli samal päeval koosolek, kuhu tuli ka üks naine,
kes oli meil juba mõned aastad käinud.
Ta ütles, et tal on midagi imelist jagada.
Ta oli sõitnud autoga,
kui Jumal andis talle korraga ühe väga elava nägemuse,
nii et ta jättis auto tee äärde seisma.
See oli kui film.
Ta nägi seal,
kuidas pimedus ja valgus põrkasid omavahel kokku
ja toimus tohutu plahvatus ehk käis kõva kõmakas.
Naine ehmatas ära, sest seda kõmakat oli kuulda kõikjal.
See tõesti käiski ära.
Kui siis valimistulemused hiljem kokku loeti,
saavutas uus partei ülekaaluka võidu
ja võimul olnud ateistlik partei sai vaid mõne üksiku hääle.
Ja mis veelgi imelisem -
me saime endale 18 uuestisündinud senaatorit.
Lisaks sellele oli Iseseisvuspartei, kelle seast valiti 4 saadikut,
kellest 3 olid uuestisündinud kristlased.
See oli enneolematu,
sest paljudes osariikides on hea, kui on ükski uuestisündinud saadik,
aga meil oli neid lausa 18!
Usun, et see oligi pimeduse ja valguse omavaheline plahvatus,
sest kui need omavahel kokku põrkasid,
siis valgus võitis.
See tekitaski selle võimsa kõmaka,
mida kuuldiu paljudes kohtades, aga mille põhjust ei osatud seletada.
Vaimumaailma asjad on väga reaalsed.
Kohe peale seda hakkasid me osariigi asjad
ka muutuma.
Avati uusi kaevandusalasid, kust kaevandati maagaasi.
Töötus hakkas kaduma ja tööliste arv jälle kasvama.
Tundus, et valgus võttis maad ja hakkas valitsema.
Need on reaalsed asjad.
Jumala üleloomulik maailm kohtus pimeduse maailmaga
ja aset leidis lausa kõrvaga kuuldav kõva plahvatus ehk kõmakas.
Üleloomulik maailm on tõeline maailm
ja see tuleb esile,
kui me usume Jeesusesse kui tõelisse Issandasse
ja Tema vere väesse.
Umbes 2000 aastat tagasi
õhutas Heebrea kirja autor juutidest usklikke
jätma oma usu alged.
Heebrealastele 6:1:
"Seepärast, jättes kõrvale õpetuse Kristuse alguse kohta,
suundugem täiuslikkusele.
Ärgem hakakem taas rajama alust meeleparandusele surnud tegudest
ja usule Jumalasse..."
Me peame liikuma edasi neist algtõdedest ja usu alustaladest.
Need samad juhised kehtivad meile ka tänapäeval.
Aeg on liikuda edasi ja mitte jääda paigale tammuma
ning mõista kõige täiega,
mida elu koos Jeesusega tegelikult tähendab.
Meid on kutsutud kogema Jumala au ja väge.
Haggai 2:9 on öeldud:
"Selle koja tulevane hiilgus saab suuremaks, kui oli esimesel,
ütleb vägede Issand,
ja selles paigas ma annan rahu, ütleb vägede Issand.”
Usun, et tõuseb esile uus põlvkond, kes igatseb täie julguse ja hirmuta
ammutada kõigest, mida taeva varaaitadel on pakkuda.
Ma ise vähemalt küll tahan imada endasse kõike,
mida seal on.
Ma ei vaja neid asju enam taevas, vaid siin maa peal,
et võita nii palju hingi Kristusele kui vähegi võimalik.
Et viia täide kõik see,
mille Jeesus on igale usklikule siin maa peal usaldanud.
Ta tahab kasutada meid evangeeliumi kuulutamiseks
ja vaimse elu esile toomiseks.
Ehk siis, me oleme Tema pühad sõdurid.
Me polnud seda kunagi iidsetel aegadel,
vaid me oleme seda nüüd ja praegu.
Jeesuse jaoks pole miski võimatu,
Ma alustasin Filipiinidel evangeeliumi kuulutamisega
vaid üksikutes linnades,
kuid Jumal avas mulle üha enam ja enam uksi.
Ma ei kartnud kurjuse vägesid ega sealseid terroriste,
sest ma teadsin, et mu teenistuses on kaks suurt ja võimast inglit,
kes katavad mu seljatagust ja võitlevad seda võitlust minu eest.
Nemad sillutasid mulle teed.
Jumal vajas vaid üht inimest, kes ei elaks ja käiks hirmus, aga usus.
Sest Jeesus pole andnud meile hirmu vaimu,
vaid usu vaimu.
Nii muutis Ta minu - vaid ühe inimese kaudu,
paljude slummi laste elusidki.
Ka sul on võimalus midagi ära teha.
Otsustasin rajada neile lastele kooli, kuna neil polnud võimalik koolis käia.
See kõik sai alguse ühes väikeses, tagasihoidlikus ruumis.
Vaid ühes väikeses ruumis, kuhu mahtus vaid 30 last,
samas kui 300 last tahtis tulla.
300 last oli mu eesmärk, kuid me alustasime väikeselt.
Kõik suured asjad saavad alguse väikestest.
Täna, kui sellest on aastaid möödas, olen rajanud mitmeid erinevaid koole,
kus käib kokku pea 700 last.
Kuid ma igatsen enama järele!
Veelgi enama järele, sest Jumala jaoks on kõik võimalik.
Mõtlesin: "Hea küll, nad saavad siit tasuta hariduse..."
Neil lastel pole raha, sest nad elavad tänavail ja slummides.
Mina olen see, kes ma tasun nende hariduse eest.
Selle taga on organisatsioon, mille kaudu ma tegutsen
ja millesse ka paljud soomlased on panustanud.
Kuid sellest üksi ei piisa.
Mu nägemus on millestki suuremast, sest mul on üleloomulik Jumal.
Tahtsin, et need lapsed saaks ka mingi ameti -
midagi, mille abil teenida oma igapäevast leiba.
Küsisin neilt, mida nad oskavad teha?
Seal oli palju kalureid, kes ütlesid, et neile meeldiks kala püüda,
aga neil pole laeva.
Ütlesin: "Ehitame siis selle laeva!"
ja hakkasin paluma Jumalalt üleloomulikku rahastust selleks.
See tuli ja me saime esimese kalalaeva ehitatud.
Kui siis esimest laeva sisse õnnistati,
mõtlesin, miks need kalurid just eriti elevil pole?
"Kas te siis pole õnnelikud, et lõpuks oma laeva saite
ja saate nüüd kala püüda?"
Üks neist vastas: "Siin saarestikus pole kunagi kala olnud."
"Mida imet te siis alles nüüd ütlete, et siin pole kala?
Ja ise tahtsite veel omale kalalaeva!"
"No aga sa ei küsinud, on siin kala või mitte?"
Siis vajasime taas üht üleloomulikku imet.
Ütlesin: "Oo Issand, kui Sa seekordki vastaks mu palvele,
teen edaspidi, mida iganes soovid!"
See on mu põhipalve.
Laev läks teele ja kui see tagasi tuli, oli see tulvil tuunikala täis.
Väikseim neist kaalus 50 kg.
Nii saime me toidust vaestele
ja ühtlasi rahalist katet kooli kulutustele.
Kala oli nii palju, et üht laeva oli veel tarvis,
mis omakorda andis enamatele inimestele tööd.
Jumal aga muudkui andis ressursse vastavalt me vajadustele
ja nii saime ka üha uusi koole juurde ehitada.
See pole mitte minu, vaid Jumala tegemine.
Sõites saare teise otsa,
nägin sadamas suuri, korralikke kalalaevu.
Taifuun oli just vaibunud ja meri oli täiega vaikne.
Küsisin kaluritelt, miks nad pole kala püüdmas?
Sest kui minu laevad olid väljas...
Või mis nüüd minu, aga mõte kui selline.
Nad vastasid mulle: "Kala ei ole enam."
Küsisin, millal see kala siis otsa sai?
Kui nad siis ütlesid aja, sai mulle selgeks,
et Jumal oli juhtinud "nende kalad" teisele poole saart,
peale mida meie kalasaak oli alati ülimalt rikkalik.
Viimati, kui seal käisin,
tõid me kalalaevad pidevalt suurt saaki randa.
Seal oli teisigi laevu sadamas ja nende kaptenid tulid küsima:
"Kuidas teie laevad saavad alati kala, olles alati suuri tuunikalu täis?
Oleme sõitnud te laevade järgi, kuid meile ei jagu seda kala kunagi."
Ma ei osanud muud öelda, kui et kutsusin neid kirikusse,
kus lubasin neile selgitada, kust või tänu kellele see kala tuleb.
See on see, kuidas saada uskmatud konksu otsa,
et nad võiks kuulda Jumala Sõna.
Kui me kuulutame Jumala Sõna ja usume Jeesusesse Kristusesse,
siis Issanda õnnistused ja soosing on meie üle.
Usu sellesse õnnistusse
ja ära kuuluta pidevalt needust enda üle
stiilis: "Ma pole millekski võimeline!"
Su oma kõrvad võtavad seda kuulda ja peagi sa polegi millekski võimeline.
Soomlastel on kombeks end pidevalt alla suruda.
Me oleme selline allasurutud rahvas.
Kuuluta endale: "Ma olen võimeline selleks,
sest Jumal annab mulle selleks võimaluse ja oma soosingu."
Nõnda nagu Ta tegi seda kuninganna Estri puhul.
"Mul on Jumala soosing, mis on minu sees.
Kuhu iganes ma ka lähen, Jumal õnnistab alati mu samme."
Kuuluta seda iseenda üle!
Siin pole küsimus uhkuses.
Soomlastel on kombeks öelda: "Aga mind on kasvatatud nii."
Kui minuga midagi head või rõõmsat juhtus,
ütlesin alati kodus: "Mõelge vaid, ma võitsin selle asja!" vms.
Siis öeldi kohe:
"Kes see ikka koera saba kergitab, kui mitte koer ise."
"Oi, oi, siin haiseb miskit! Kas mitte enese upitamine?"
See aga surus su tõelise olemuse maha
ja sa tundsid, et sa ei saagi midagi öelda
või jagada oma heast käekäigust.
Nii palju, kui olen inimesi kuulnud,
pea kõigil on olnud sarnaseid kogemusi.
Vähemalt minuealistel inimestel.
Me ei oska tunda rõõmu millestki heast.
Isegi siis mitte, kui usklikuks saame.
Me ei oska ega julge võtta vastu Jumala õnnistusi.
Me lausa mõtleme:
"Ei tea, kas ma ikka julgen paluda Jumalalt midagi?"
"Ei tea, kas Jumal ikka tervendaks mind?
No vaevalt küll. Ma olen ju nii halb."
"Ei ma julge sinna töökohta kandideerida,
sest ma ei oskagi ju midagi.
Olen vaid selline...
Olen vaid tavaline Tiina ja ma pole suurem asi midagi."
Pole sa midagi vaid mingi tavaline Tiina,
vaid sa oled Jumala laps ja kuninglikust soost.
Sa oled palju parem kui Inglismaa kuninganna,
kes on saanud troonile ja krooni pähe oma pärandi tõttu.
Meie Isa aga on kogu maailma kõikväeline Jumal,
kes on valinud meid oma poegadeks-tütardeks.
Ta on andnud meile kõik taevalikud annid,
üleloomuliku väe ja meelevalla,
mida pole kellelgi muul, kui vaid uuestisündinud kristlastel.
Meelevalla tõusta vastu selle maailma pimeduse jõududele
ja puhastada oma meeled-mõtted hingevaenlase pesadest.
Hakka uskuma, milleks sa oled Jeesuses võimeline!
Hakka uskuma kõigisse neisse imedesse
ja andidesse, mis on pandud su sisse.
Kui sul on vaid õige pisut usku,
siis loe kirjandust, mis õhutaks su vaimu ja usku üles.
Loe Piiblist kõigest sellest, mida Jumal sinu kohta ütleb.
Jumal ütleb oma Sõnas,
et Tema mõtted ja plaanid su suhtes on vaid head ja mitte halvad.
Kas pole nii?
Loe ise ja sa näed, et nii on.
Ta on tõotanud õnnistada sind.
Loe Moosese raamatutest,
mida need õnnistused endast kujutavad.
Ära ole nagu Iisraeli rahvas, kes nurises
ja kes pidi oma nurina tõttu rändama 40 aastat kõrbes.
Ära järgi hingevaenlase juhtimist, kes ütleb,
et pidevalt ühes kohas tiirutades sa ka jõuad kuhugi.
Jumala Sõna tahab sind sellest pidevast pöörisest välja juhtida
Jumal ise juhib sind ja seab sulle viidad paika,
sest Ta on imeline Jumal.
Ära jää ka kinni vaid ristiusu algtõdedesse.
Värskelt uuestisündinud on need, kes omandavad neid algtõdesid.
Sina aga, kes sa oled aastaid usklik olnud,
palu sügavamat tarkust ja arusaamist Jumala Sõnast.
Me kõik oleme saanud ühesugused juhised
ja ma usun, et peagi tõuseb üles täiesti uus noorte põlvkond,
kes tahab tõusta barrikaadidele.
Neile pole jõutud veel õpetada,
et sellest paksust müürist ei pääse läbi.
Jah, võimalik, et nad saavad mõne muhu või kriimu,
kuid nad murravad sellest läbi.
Meil Brisbanes algatasid noored ärkamise.
Neil lihtsalt sai kõrini niisama kirikupingis istumisest.
Meid pole kutsutud lihtsalt kirikupinki soojendama!
Neid on juba aastakümneid soojendatud!
Me peame minema välja - sinna, kus kadunud hinged on
ja tõmbama nad kogudusse.
Nii otsustasid me noored minna ostukeskustesse
ja küsida inimestelt, kas nad tahavad saada õnnistatud.
Kõik tahtsid saada õnnistatud.
Me noored olid 13-15-aastased. Vanim neist vist oli ka 20.
Teate, mis juhtus?
Algselt läks üks väike noortepunt välja,
kuid see hakkas järjepanu kasvama.
Olen nüüd mõne kuu Austraaliast eemal olnud,
nii et eks ma tagasi minnes kuulen, kuidas kogu selle looga on läinud.
Aga enne mu ärasõitu oli juba paarsada noort,
kes palvetasid haigete eest nii tänavail kui ostukeskustes.
90% neist, kelle eest nad palvetasid, said terveks.
Imelised imed leidsid aset.
Kohalikud lehed kõik kirjutasid sellest.
Lehtede pealkirjadeks olid: "Midagi imelist sünnib me linnas!"
Telekanalid tegid sellest lugusid ja analüüsisid kõike toimuvat.
Psühholoogid ja psühhiaatrid
analüüsisid pooletunnistes saadetes kõike toimuvat,
püüdes leida selgitusi sellele.
Üks psühhiaater ütles,
et ega need inimesed tegelikult ei saanudki terveks,
vaid nad lihtsalt kujutasid seda ette.
Et tegu on vaid kui mingi psühhoosiga.
Me noored olid ka seal saates
ja kuulasid pealt, kuidas neile vett peale tõmmati,
kuniks ühelt noorelt küsiti,
mida ta kogu selle paneelvestluse lõpetuseks ütleks
selle inimeste eest palvetamise kohta.
Tegu oli alles värskelt päästetud noorega -
nii umbes 20-aastase neiuga, kes vastas:
"Ma ei saanud väga hästi selle psühhiaatri jutust aru
ega tea midagi ka ettekujutatud tervenemistest,
kuid ma olin varem pime ja täna ma näen."
Sellega kogu saade lõppeski.
Just täpselt nõnda nagu vanadel aegadel,
kui Jeesus tervendas pimedaid.
Tookord ka üks pime ütles: "Ma ei saa neist asjadest aru,
kuid ma olin pime ja täna ma näen."
Ma tahaks kord kohtuda sellise inimesega,
kes on olnud kord pime ja kujutab nüüd ette, et ta näeb.
Sest kui sa ikka oled pime ja korraga hakkad nägema,
siis kujutlusvõime tulemusena pole see nüüd küll võimalik.
Jumalal on ka hea huumorimeel. Lahe!
Ma ei tea, kas me noored endiselt jätkavad selliselt või ei,
sest ma pole kodulinnast mingeid uudiseid saanud.
Kuid noored võitsid hingi Jumalariiki
ja tegid just seda, mida Jeesus on käskinud meil teha -
kasutama meile antud armuande.
Kasutama kõike seda,
mida Ta on usklikele kui relvaks andnud.
Nad alustasid haigete eest palvetamisega,
pannes oma käed nende peale ja need haiged said terveks.
Noortel polnud kahtlustki,
et Jumala Sõnas tõotatud imed saavad järgima neid.
"Tunnustähed saadavad neid, kes usuvad."
Markuse 16:17 jne.
Seal on ka öeldud, et nad ajavad välja kurje vaime.
Nii et selles pole midagi imelikku.
Uus põlvkond tuleb asemele, kui vanast ei saa asja.
Kuigi samas, ega Jumal ei jäta ka vanu.
Nii et ära jää oma kiiktooli konutama,
aga pühi tolm endalt minema ja heida ära kõik ämblikuvõrgud!
Sa pole mingi muuseumi eksponaat, vaid sa oled elusolend!
Kui kusagilt ongi pisut hallitama läinud,
siis hõõru see ära!
Hallitusel muide on kombeks levida, kui vaid selle sisse kopitama jääd.
Las kõik mineviku mälestused jäädagi muuseumisse!
Ära heieta neid!
Sest Jumal on tõotanud sulle igasugu imelisi asju.
Kui soovid saada Jumala võidmist,
siis ega seda muudmoodi saa, kui et hakkad toimetama.
Tugitoolis õõtsumiseks pole seda ju tarvis!
Iseendale või? "Oo, ma olen nii üliväga võitud!"
Jumal on mõelnud võidmise selleks, et me sellega midagi teeks.
Mida iganes sa siis teed.
Sa võid olla loov inimene
ja Ta tahab võida sind su loovuse läbi.
Usun, et Jumal saab tõstma esile kogu põlvkonna,
kes saab leiutama uusi leiutisi.
Ta tõstab esile kunstnike põlvkonna, loovate inimeste põlvkonna,
kes leiutavad ainulaadseid leiutisi.
Vahet pole, kas euro kukuks kokku või mida iganes muud juhtuks -
Jumal annab sulle taevaisi ideid.
Usun, et taevas on veel kuhjaga loovaid leiutisi ja ideid,
mille peale keegi pole veel tulnudki.
Kuid esmalt on oluline arendada lähedast suhet Jumalaga,
et oleksime palveinimesed, teenivad, alandlikud ja pühad.
Samas võime hingata Jumala aus,
sest Tema ligiolus elamine-käimine pole omas jõus pingutamine,
vaid see kulgeb rahus ja hingamises.
Ma ei väsi Jumala Sõna kuulutamisest,
sest saan ise sellest nii palju energiat,
mis tuleb ülalt taevast.
Jumal ei anna seda vaid kuidagi tilk-tilga haaval,
öeldes: "No aitab nüüd küll."
Ta lausa valab meid oma võidmisega üle.
Mida enam sa seda teed ja mida rohkem räägid Jeesusest,
seda rohkem Jumal sind täidab.
See on, mis on tõeline võidmine.
Inimeste eest palvetades ma lausa tunnen,
kuidas seda voolab üha enam ja enam juurde
ja sa lausa hakkad igatsema selle järele.
Su südames on üha suurem innukus jagada inimestega Kristusest.
Ära lase oma algsel kirel kustuda,
sest sind on loodud tuleleegiks ja mitte tuhahunnikuks.
Ole see tuleleek ja tõrviku kandja,
nii nagu olümpial kantakse olümpiatuld,
et kõik võiksid seda näha.
Jookse siis sinagi oma tõrvik käes, nii et kõik seda näeksid.
Ära ole peitu pugev usklik,
vaid tule voodi alt välja ja too au Jumalale.
Just nii nagu sa seda omal moel saad teha.
Jumal võib laiendada su territooriumi ja mine tea, kuhu sa veel välja jõuad.
Jumala ligiolus liikudes jõuad igal juhul millegi heani.
Lase siis Jumalal valgustada oma teed
nagu hommikupäike.
Kui päike hommikul tõuseb, saab kõik valgeks.
Liigu tõusva hommikupäikese suunas, mis sümboliseerib me usuelu.
Iga piiblitegelane on kogenud omi probleeme,
aga kogenud ka hommikust päikesevalgust,
sest niipea, kui see paistma hakkas, käivitus ka nende teenimistöö.
Jumal õpetab ja lihvib meid ka selleks, et õpiksime olema alandlikud.
Kristuse sarnaselt alandlikud.
Usklik võib kogeda igapäevaseid suremishetki -
suremist oma lihalikule loomusele.
Alandlikkust nõuab ka mõistmine, et sinus endas pole midagi,
aga Kristuse kaudu on sinus kõik.
Kui oled piisavalt alandlikuks saanud, mõistad ka Jumala suurust
ja siis julged ka asuda teele.
Jumal annab sulle kõik.
Omaenda jõus pingutamine
on kui püüe koguda punkte Jumalariigis.
Meil on otsekui väike kaardike, kuhu kogume nii ja nii palju punkte
ja kui üks päev taevasse jõuame, siis lehvitame selle punktikaardiga,
arvates, et oleme selle abil mäel.
Kuid need asjad ei käi nii.
Kõik, mida me teeme, peab käima vabatahtlikkuse alusel.
Me ei saa Jumala käest midagi osta,
sest kõike antakse tasuta ja vaid Tema armu läbi.
Jumala vägi pole miski, mille üle annaks kaubelda.
Et kui päästan 10 hinge ära, saan selle eest hüvitist.
Et kui paastun 2 kuud jutti,
saan endale suurte jumalameeste võidmise.
Ei.
Küsimus on Jeesusega elamises ja käimises,
kes võtab sind just sellisena nagu sa oled.
Tema ligiolus hakkad sa muutuma ja murduma.
Nii pole küsimus selles, et jagad 2000 traktaati välja
ja loodad, et saad sellega
oma taevasele kaardikesele linnukese kirja
ja õnnistused langevad su üle.
Või kui annetan oma pool-rüsa auto mõnele jumalasulasele -
auto, mis vaevu liigubki,
et siis ma olen õnnistatud.
Ei ole sa midagi.
Palun taaskord, et paneksid käe oma südame peale
ja uuendaksid oma usku.
Ütle Issandale: "Kasuta mind!
Issand, kui miski veel vajab minus lihvmist,
siis ma usaldan end Sinu hoolde ja palun, et lihviksid mind.
Muuda mind!"
Ära palu vaid, et Jumal muudaks su naabrit,
vaid tea, et muutus algab sinust.
Ja kui sina oled muutunud, muutub ka naaber.
Kui su südames murdub ja muutub midagi.
Nii et palu hoopis seda.
Palu kasvõi kohe praegu: "Jeesus Kristus, tule mu südamesse!
Süüta uuesti see vaibunud tuli mu sees.
Issand, tahan elada vaid Sulle.
Kingi mulle uuesti seda kirglikkust, mida kogesin usklikuks saades.
Issand, aita mul liikuda ja toimida neis üleloomulikes asjades.
Aita mul näha üleloomulikke asju.
Issand, ma tahan tegutseda Sinu heaks."
Kui hakkad tegutseda Issanda heaks,
hakkab ka kõikvõimalikke asju juhtuma,
sest Jumala soosing on juba su üle.
Issand, ma tõesti palun, et Sa avaks kõigi vaatajate silmad,
kelle usk on pisut hääbunud
ja kelle elu on muutunud elutuks.
Issand, ava nende süda ja süüta üks uus tuli nende sees.
Anna neile ka arusaamist,
et kõik, mis neil on, on antud neile vaid armust.
Ava nende süda kogema üleloomulikku maailma.
Ava aknad, mille kaudu näha taevast.
Las kõigi haigete haigused kaduda.
Las need kaduda läbi selle avatud akna!
Issand, tänu Sulle, et Sa tervendad tänaselgi päeval
Issand, puuduta neid valusid.
Ma käsin kõigil valudel lahkuda Jeesuse Kristuse nimel!
Kaduda inimeste luudest ja kogu ihust
tänu õnnetustele või muudele kohutavatele asjadele,
mis on valitsenud nende üle.
Jeesus Kristus on vabastanud meid
haigustega kaasnevast valust ja needusest.
Ta on vabastanud meid elama täisväärtuslikku elu.
Ta on vabastanud meid elama ja käima koos Temaga.
Tee siis seda.
Jeesus tahab puudutada ja vabastada sind
ning kõrvaldada kogu valu su elust.
Oo Issand, tänu, et puudutad neid,
kes on meeleheitel tänu maailma muredele.
Kogen, kuidas koormad tõstetakse kellegi õlgadelt just praegu
Jeesuse nimel.
Kõik koormad, mis on sind rõhunud.
Tänu Sulle Isa,
et Sa vabastad kõigist pingetest, koormatest ja masenduse vaimust.
Masenduse vaim - kao välja!
Ma vabastan kogu me rahva masenduse vaimust
ja alaväärsuse vaimust
kogema Jeesuses peituvat vabadust.
Tänu Sulle Isa imede eest, mis saavad just praegugi sündima,
sest Sina oled Issand ja Kuningas, igavene Jumal
ja Sinu jaoks pole midagi võimatut.
Tänud Sulle, et just praegugi saavad osad inimesed
astuda kõrbest oma tõotatud maale
ja näha Sind loova ning imelise Jumalana,
kes Sa tegelikkuses ju oledki.
Seda selliselt, et pilt väikesest Jumalast
muutub pildiks suurest Jumalast, kellel on meeletu vägi.
Ja tekkib usk sellesse, et Jumal on kõigeks võimeline.
Ta on juba andnud korralduse ja lasknud trompetil puhuda,
mistõttu võta kuulda seda käsku.
Taevas pole enam võimalik kahetseda:
"Oh oleks ma teinud seda või toda."
Kõik need asjad tuleb nüüd ära teha.
Võta vastu see arm, mida Jumal sulle praegu pakub.
Võta vastu Jeesuse täis tundmine ja tarkus, mis lähtub Jumala Sõnast.
Kui sul on probleeme, ava oma Piibel
ja sa leiad vastused kõigile oma muredele.
Ja kui sa neid järgid, saad ka õnnistatud.
Ja siis sa oled kui leht, mis ei närtsi ja kõik, mida sa teed, läheb korda.
Nõnda on öeldud 1. Psalmis.
Sind saadab kordaminek.
Jumala Sõnas on see vägi, mis ei hävi kunagi.
Aamen.
Issand, Sa oled nii imeline!
Imeline ja kõikväeline.
Tänu Sulle Jeesus sellegi päeva eest
ja õnnistuste eest, mida saad andma igale vaatajale.
Süüta üks värske tuli!
Tänu Sulle, et südamed saavad taas põlema ereda leegina
ja Soomes saab sündima imesid.
Tänu Sulle ärkamiste tule eest, mis on juba süttinud.
Tänud Sulle, et see tuli levib kui metsatulekahju
ja Sa saad kasutama igat usklikku just seal ja selliselt, kus nad on.
Sa oled juba varustanud neid jõu ja väega Jeesuses Kristuses
ja Tema vere väes.
Jäta need algasjad sinnapaika!
Aamen.
Tõlge: Anne-Ly Raukas