Anne Miettinen "Jumala voolamine sinu sees"
Ma tahan rääkida Jumala voolamisest sinu sees.
Ma lähen Johannese 7:38:
"Kes usub minusse, nagu Kiri ütleb,
selle ihust peavad voolama elava vee jõed!"
Vaatame, kas need ka meie seest voolavad.
Ma usun, et kui löök tabab inimese kivist südant,
siis see lööb silmist veed välja.
Kui süda murdub sellisel moel,
et see murrab läbi meie sisemusse,
siis tuleb ka nutt.
Nutuga tuleb kõik välja.
Pisarad on tihti märk sellest,
et meie süda on asjaga kaasas.
Ma ei mõtle siin enesehaletsuse pisaraid,
vaid tõelise murdumise pisaraid.
Nagu varasemate ärkamiste ajal olid patukahetsuspisarad.
Kuna pisarad tulevad sügavalt meie sisemusest.
Pisar on justkui vaimu kaastunne,
sügavalt hingesoppidest.
Kus on pisarate külvatud palved?
Kus need tänapäeval on?
Eestpalvetajatel on pisarad, kui Jumal annab neile selle töö,
nagu Piibel ütleb, et kes külvab pisaratega, lõikab hõiskamisega.
Kas inimesed on täna oma südame kõvaks teinud?
Kus on eestpalve pisarad?
Ma ei mõtle ikkagi selliseid pisaraid,
mis tulevad isekusest,
kui meie oma motiivid pole korda läinud.
Näiteks enesehaletsuspisarad, mis Jumala südant ei liiguta.
Kui Jumal käskis Moosesel lüüa vastu kaljut,
see on 2. Moosese 17. peatükis, salmid 6 ja 7.
Kaljust hakkas voolama vett.
Vaata, mina seisan seal su ees Hoorebi kaljul.
Löö kaljut, siis tuleb sellest vesi välja ja rahvas saab juua!
Ja Mooses tegi nõnda Iisraeli vanemate nähes.
Ja ta pani sellele paigale nimeks Massa - mis on kiusatus.
ja Meriba - see on tüli.
Iisraeli laste riiu pärast, ja et nad olid Jehoovat kiusanud,
öeldes: "Ons Jehoova meie keskel või ei ole?"
Seda me usklikud ju teeme,
tülitseme üksteisega, et kellel on õigus.
Ma olen mitmel korral toonud näite,
et kui soomlased teevad koguduse,
siis kuu aja pärast lööb üks grupp sellest lahku.
Esimene grupp oli ainuke, kes olid õiged.
Teine grupp paneb endale nime: "Ainukesed tõelised õiged".
Me ei saa üksteisega hakkama.
Nagu iisraellased, kes küsisid, et kas Jumal on olemas.
Me küsime seda tänagi.
Kui Jumal lööb kivikõvasse südamesse,
siis selle inimese silmist hakkavad veed jooksma.
Need veed voolavad südame kambritest,
mitte inimeste plaanidest,
ehtsad Jumala pisarad liigutavad hukkuvat maailma.
Iga jutlus peaks lähtuma südamest, mitte mõistusest.
Issand peab olema koguduse süda.
Me vajame tõelisi Issanda antud pisaraid.
Ma usun, et pisarad räägivad rahvusvahelist keelt.
Nende väärtust taipavad ka need, kes keelt ei oska.
Sellised pisarad, mis lähtuvad südamest,
isegi kui sõnumist ei saa aru.
see tabab sinu südant.
Sa saad aru pisarate keelest.
Ma sain sellest aru Paapua Uus-Guineas,
kus ma tegin tööd.
Juhtus midagi plaanivälist.
Seal ei saa loota plaanitud asjadele.
Plaanis oli teha koosolek Mount Hageni linnas.
Kohad olid kinni pannud ja oodati paari tuhandet inimest.
Millegipärast kõik tühistati, mulle ei öeldud, miks,
kuid kiiresti mind viidi kuskile kolkakülla.
Mulle anti mingi kaart, kuhu pidime minema
ja et see linn pidi nii ja nii kaugel olema.
Pidime minema väikebussidega, aga nii ei juhtunud.
Selle asemel neli või viis pastorit
juhtisid mind kitsast rada pidi kuhugi,
vastupidises suunas läksime, olin mures, et kuhu mind viiakse.
See pole koht, kuhu pidin minema, ka maastik pole see.
Mind viidi ühte tavalisse Paapua hütikülasse.
Keset küla oli puuehitis
ja sinna läksime ning siis pastorid ütlesid,
et pane uks lukku, kedagi ei tohi sisse lasta, kui keegi koputab.
Istusin seal palavas hütis ja imestasin asjade üle,
et siin pidi koosolek olema ja kas mind on ära röövitud või?
Istusin seal tükk aega, pastorid sõitsid ära,
Ma ei saanud aru, mida mulle räägiti.
Uksele koputati.
Ma ei tohtinud avada, aga kuna olin tüdinenud, siis avasin.
Ja siis seal oli rivi naisi.
Need olid küla naised
ja nad rääkisid oma keelt, millest ma ei saanud sõnagi aru.
Esimene naine tuli mu ette,
laskus põlvili ja nuttis kõvasti, palju pisaraid oli,
hoidis mu jalgadest kinni ja rääkis oma lugu.
Ma ei saanud muud teha, kui selliseid hääli.
Tegin erinevaid hääli vastavalt jutule.
Kui läks väga kurvaks ja ta ulgus kõvasti,
siis häälitsesin kaastundlikult.
Panin oma käed ta peale, ta kukkus maha ja siis järgmine.
Tuli ja hakkas oma imelikus keeles rääkima,
siis ma kuulasin suure empaatiaga.
Terve rivi naisi tuli sellisel moel.
Esimesed läksid ära.
Lõpuks sõitis pastorite auto õuele
ja naised põgenesid igaüks oma onni.
Üks naine ei jõudnud seda teha ja pastor riidles temaga.
Ta ütles sellele naisele midagi.
Ma küsisin pastorilt, et kes need naised olid?
Pastor vastas, et ma ju ei lubanud ust avada.
Ma küsisin pastorilt, et miks ta naisega riidles.
Pastor vastas, et sa ju ei saa aru, mida nad räägivad,
mis sa vaevad ennast nendega.
See järelejäänud naine noogutas oma pead
ja ütles, et küll ta sai aru, küll ta sai aru.
Ma ei saanud sõnakestki aru.
Arusaamine toimus südame tasemel.
Pisarad murdsid nende südame,
pisarad murdsid minu südame.
Ma ei pidanudki aru saama, mis probleemid neil olid.
Neile anti empaatia ja siis tuli Jumala armastus
Kristust tundva inimese kaudu ja see aitas neid.
Ka ilma sõnadeta saab rääkida.
Ka pisarad saavad rääkida
ja üles sulatada kivisüdame.
See on rahvusvaheline keel.
Ma sain nende räägitud sõnumist aru,
kuna see voolas nende silmist välja.
Hoolimata sellest, mis rahvusest nad olid.
Pisaratel on taevas laoruum.
Samamoodi nagu mõõk, mis läbistab ihu ja toob vere välja,
siis pisarad ei lõppe ühe torke peale.
Millal iganes meil on silmad kuivad,
see tähendab, et meie süda on läbi torgatud
ja meil puudub empaatia.
Ma usun, et Jumal annab ärkamise, kus räägitakse pisaratega.
Kui me uurime Piiblit kuivasilmsete analüütikutena,
kui miski meie südames ei liiguta meid,
siis me elame ohtlikul miiniväljal,
võime libiseda variseride alale.
Variserid olid vaimulikult pimedad,
nende empaatia oli surnud.
Pisarad on meie hinge puhastajad.
Need lähtuvad taevasest ilmutusest ja tõest,
mille Jumal istutas meisse.
Pisarad on inimese jaoks kingitus.
Samamoodi, nagu rõõm on kingitus.
Piibel ütleb, et rõõm Issandas on meie tugevus.
Jumal poleks andnud pisaraid, kui neil ei oleks mingit tähendust.
Pisarad ei peaks olema enesehaletsuse ja kibeduse jaoks,
vaid mõistmise jaoks.
Kui siis lüüakse vastu kaljut,
hakkavad veed voolama
ja need värskendavad meid.
Pisarad võivad rääkida prohvetlikust koormast,
tuleviku kohtuotsusest, hukkuva maailma ängist.
Need võivad olla pettumuse pisarad.
Need võivad olla vihapisarad,
ebaõnnestumise pisarad,
need võivad olla eestpalvepisarad,
mitmesugused pisarad.
Isegi vihapisarad.
See on mitmekesine pisarate and.
Mina räägin Jumala antud pisaratest.
Selliste pisaratega nuttis ka prohvet Jeremija.
Ta nuttis Issandale.
See on Jeremija 9:1 (eesti tõlkes 8:23)
"Kes annaks, et mu peas oleks vett
ja mu silmad oleksid pisarate allikad?
Siis ma nutaksin päevad ja ööd
oma tütre, oma rahva mahalöödute pärast."
See on tõeline prohvetlik eestpalve
ja koorem, mis on seotud Jumala antud kaastundega
ja Tema halastusega.
Ma soovin, et Soomes sünniksid tõelised Jeremijad
ja Jesajad, kes nutavad oma rahva saatuse pärast.
Siis selle maa saatus pöörduks.
Ma kuulutan Jeremijadele,
ma kutsun välja astuma Vana Testemendi prohveteid.
Et tuleks esile tõelised prohvetid,
kes toovad rahva meeleparandusele,
nii et see tuleb Jumala südamest
inimese südamesse - nii tuleb prohvetlik sõnum.
Jeremija 27:18 ütleb:
"Kui nad siiski on prohvetid ja kui neil on Issanda sõna,
siis nad palugu ometi vägede Issandat,
et riistu, mis on jäänud Issanda kotta ja kuningakotta,
ei viidaks Paabelisse!"
See tähendab, et sina pead palvetama oma koguduse eest,
oma rahva eest, et see ei satuks hukatusse,
et see ei viidaks Paabelisse vangi.
Moosese palve sügavus on näha
Moosese raamatutes, kus räägitakse eestpalvest,
mitte teoloogilisest teooriast.
See on tahtmine seista Issanda ja inimeste vahel.
Jeesus külvas ka pisaratega.
Ta nuttis oma rahva pärast.
See oli osa Tema palvest.
Ta tegi eestpalvet pisaratega, Luuka 19. peatükk.
Luuka 19:41-42, Luuka 13:34
ja Heebrealastele 5:7.
Kui Jeesus oli pisarates, siis kas me ei peaks samasugused olema?
Nii et meie palve oleks meie südame palve,
selle asemel et palvetame alati ainult oma vajaduste pärast,
lähtudes enda isekast algest.
Ma usun, et kui pisarad lähtuvad kaastundest
selle hukkuva maailma vastu,
siis su teenistus saab suure hoo sisse.
Siis sellega tuleb kaasa kaastunne ja armastus.
Ma ei mõtle, et sa kogu aeg valad pisaraid,
mõeldes, et kui ma pisaraid valan, siis ma saan oma tahtmist,
vaid Jumal annab pisarad hukkuva maailma jaoks.
Siis see liigutab Jumala südant.
See võib olla ka rõõm Issandas,
siis see liigutab Jumala südant.
Põhiline, et meil oleksid emotsioonid ja kaastunne -
Issand, anna sellele rahvale ärkamine.
Kui see tuleb südamest, siis ma usun, et see ka sünnib.
Ka minuga oli nii, esmalt külvad pisaratega,
ma tegin eestpalvet,
palvetasin ühe naisega kõikide asjade pärast oma nooruses.
Me kuulusime erinevatesse kogudustesse, saime alati kokku
ja koos palvetades Jumal andis meile maakera eest palvetada.
Asi jõudis selleni, et me märkasime,
et oleme paremini informeeritud kui ükski ajaleht.
Issand näitas meile kaks nädalat varem maailmasündmuseid,
enne kui see juhtus.
Me tegime eestpalvet selle pärast.
Ka Iisraeli pärast, kui seal oli sõda või midagi seal juhtus.
Pärast lehest lugesime, et see asi sai võiduks juba palvetatud.
Ma ei lähe saartele teenima enne,
kui eestpalvetajad on oma kohal.
Mõnikord on teenistuspõld nii karm,
et eestpalvetaja vajab eestpalvetajat.
Ning tema omakorda oma eestpalvetajat.
Eestpalvetajad jäävad suurimate rünnakute alla.
Mina olen seal põllu peal ja rõõmustan, et kõik on nii hästi,
siin pole ju mingeid probleeme.
Koju tagasi tulles on eestpalvetajad täitsa lössis,
sest töö oli raske.
Nad tegid minu eest töö ära,
nii et ma sain minna sissetallatud rada pidi.
Eestpalve on väga tähtis.
Kui 99% koguduse inimestest on eestpalvetajad,
siis midagi on viltu.
Töid on mitmeid, kõik ei saa olla eestpalvetajad.
Seda nimetatakse tööpõllult kõrvalehoidmiseks.
Küsi, mis on sinu ülesanne.
Mina alustasin eestpalvetamisega.
Siis ma beebikristlasena kuulutasin evangeeliumi.
Jutustasin ja tunnistasin.
Pärast tuli eestpalvefaas.
Ühel hetkel Issand ütles, et nüüd sa oled valmis,
nüüd lähed põllule - mind oli mitmel alal testitud,
ürtides leotatud.
Ma mõtlesin, et oma elult ei oska ma enam midagi oodata.
Kui mind oli piisavalt alandatud, siis Issand andis mulle ülesande
ja miski mind enam ei kohutanud.
Ma tunnen jätkuvalt, et ma ei ole valmis.
Ma ei tea, mida Issand veel teeb,
ma olen jõudnud Issanda eesmärkides poolele teele.
Kõik katsumused kasvatasid sitkust ja tahtejõudu -
alla ei anna!
Me oleme soomlased, meis on sisu.
Me võime öelda: "Hoogu juurde, soomlane,
et vaenlane meist võitu ei saaks!"
Kui me hõiskame spordivõistlustel,
siis võime hõisata ka Jeesuse armees.
Ma pole kunagi alla andnud, sest pole sellist tööd,
mis tunduks võimatu,
sest Jumal saab pöörata kõik võimatu ümber.
Kui rajasin Tongasse Hoosea ühingu kooli
vaesesse piirkonda,
siis olin Jumalalt palunud,
et Ta saadaks mind paika, kuhu keegi teine ei taha minna.
Nii Ta tegi, aga see oli tõeline üllatus.
Ma mõtlesin maakera pimedaid kohti,
kuid jõudsin religioossele põllule.
Ma jõudsin saarele, mis oli täielikult
mormoonide vallutatud - nad olid sinna koolid ehitanud,
igal aastal lõpetasid uued mormoonimisjonärid kooli.
Ma mitte kuidagi ei halvusta neid.
Minu eesmärk oli rajada sinna eelkool.
See oli ainuke, mis neil puudus.
Kui nad märkasid, et eelkooli lõpetasid Jeesusesse uskujad,
väikesed lapsed ja nende vanemad, kes said usu alused,
siis nad tulid ja püüdsid me kooli ära osta.
Ma ütlesin, et see pole müügiks.
Jumal õnnistas seda kooli.
See saavutas edu.
See muutus saare parimaks kooliks,
terve kogukonna parimaks kooliks.
Meil oli eelkool ja esimene-teine klass.
Mis siis juhtus?
Mormoonidest vanemad hakkasid oma lapsi panema Hoosea kooli,
kuna Jumal õnnistas seda kooli ja see oli parim kool.
Meil on kõigil neil saartel reegel, ükskõik kus Aasias,
et kui sa tahad last meie kooli panna,
kui lapsel on ema-isa, memm-taat, tädi, kes nende eest hoolitseb,
siis nad peavad osa võtma kohustuslikust piiblitunnist.
Seal on Piibli algõpetus.
Mormooni vanemad pidid osa võtma piiblitunnist,
et nende lapsed saaksid kooli minna.
Sel aastal laastas neid taifuun.
Ma olin sellel ajal Austraalias
ja ma vaatasin uudistest, et just see saar,
kus oli meie kool, sai hullusti räsitud ja laastatud.
Austraaliast ja Uus-Meremaalt läksid sinna sõjalennukid,
mis viisid sinna varustust.
Neil oli raske sinna maanduda.
Ma olin täiesti kindel, et me kool oli hävinud.
See oli vana puitehitis, mille katus laskis läbi.
Nõrk tuul võis selle minema pühkida.
Kui info hakkas liikuma, saime teada,
et üle 70% mormoonide koolidest ja hoonetest oli hävinud.
Ma mõtlesin, et nii, need olid kiviehitised,
meil pole mingit võimalust.
Õpetajate juht saatis mulle sõnumi mobiilile,
sest elektrit veel täisvõimsusel polnud.
Sõnum ütles, et kõik on korras, me kõik imestame kõvasti.
Meie vana puitehitis seisab vapralt püsti
taifuunituulte keskel.
Taifuun puhub 250 km/h.
Filipiine räsinud taifuun puhus 300 km/h.
Selle sees väiksed puitehitised alles ei jää.
Jumala käsi pidi meie väikest kooli juhtima ja kaitsma.
See oli ime sellel saarel.
Nad said aru, et Jumala õnnistus on selle kooli peal.
See on imeline.
Ma armastan Jumala imesid.
Samamoodi sattusin olema Filipiinidel siis,
kui tuli 300 km/h liikuv taifuun.
Mul polnud mingit muud võimalust.
Meie koolist tehti evakueerimiskeskus.
Lapsed saadeti kõik sinna ja kui tuul puhus,
siis tundus nagu kaks kiirrongi sõidab sulle vastu.
Lapsed ainult kisasid.
Õpetajad hakkasid ka karjuma.
Haarasime postidest kinni.
Me ei saanud muud kui palvetada:
"Issand, aastasaja suurim torm tuleb meie suunas,
las see torm olla kui süst,
millel on keskel turvaline koht,
nii et see torm läheb meist mööda ilma kahjustusteta."
Mida muud sa teha saad, kui põlvili palvetada?
Juhtuski ime.
Me pääsesime väikeste kahjustustega.
Keegi ei saanud aru,
kuidas see osa saarest jäi puutumatuks.
See oli jälle Jumala ime.
Jumal teeb imesid.
Jeesuse Kristuse nimes on vägi.
Kui me hüüame ja palume abi Kristuselt,
siis Ta on valmis ja aitab.
Pole vaja muud väge kui vaid Jeesus Kristus
ja Tema sõna vägi, Tema sõna rahustav vägi.
See oli kõigile kohalikele ime.
Jälle nad veendusid selles,
et elavat Jumalat tasub teenida.
Pole muud teed kui Jeesus Kristus ja Tema vägi,
mingi muu vägi siin ei aita.
Me oleme näinud imesid üks teise järel.
Ma ei tea, kas see oli tormi silm, või mis see oli,
aga see oli üks nendest imedest.
Nende imede tõttu on kohalikud pöördunud usku.
Kuna nad näevad, et parem on teenida elavat Jumalat,
kui terrorirühmitusi, mis seal saarel pesitsevad.
Filipiinide saartel on alati mingi vaenlane kuskil.
Seal pole turvalisi saari.
Usus pole mingit hirmu.
Issand Jeesus kaitseb ja hoiab meid elus.
Kui me teeme Jumala tööd,
siis Ta hoolitseb selle eest,
et alustatud töö viiakse lõpule.
Ta muudab kivisüdame lihaseks südameks
ja paneb selle pisaraid valama.
Nagu Johannese evangeeliumis öeldakse:
"Kes usub minusse, nagu ütleb Kiri,
selle ihust voolavad elava vee jõed."
Ma tahan tõesti sinult küsida:
milline on sinu sisemuse olukord?
Kas seal voolavad enesehaletsuse pisarad
või elava vee jõed?
Kui on elav vesi, siis lase sellel end juhtida.
Las see viib sind Jumala määratud töösse.
Astu sinna sisse, sind vajatakse Jumalariigi töös.
Pea meeles, et kirg Jeesusesse viib sind edasi.
Koos Jumalaga on imeline käia,
see on huvitav.
Ma ei vahetaks kunagi Püha Vaimu millegi vastu,
sest Tema annab sulle väe,
Ta annab sulle tervise, Ta annab sulle südamerahu.
Tühja südant on keeruline rahuldada.
Seda rahuldab vaid Jeesus Kristus.
Ta on ainuke tee ja tõde, mida sa saad järgida.
Sa võid Issandale kaastundest pisaraid valada.
Ma usun, et see kaastunne muutub armastuseks teiste vastu,
kui lõpetad nutmise oma isekate soovide pärast.
Anna need soovid Issandale Jeesusele.
Ma usun, et me astume apostelliku aja kire sisse.
Seal kuulutatakse tõelist Jumala sõna,
nii nagu see algselt kirja pandi,
nii nagu see kuulutuseks oli mõeldud.
Issand paneb su ümber kaitsemüüri
nii nagu Ta on lubanud.
Mina ei saa sulle kaitsemüüri lubada,
seda saab teha ainult Jeesus.
Siis sa oled oma elus rahul.
Tõlge: Külli Kuusk