ÄRKAMISE TOOJAD
Mina olen Anne Miettinen
ja ma jätkan ärkamisest rääkimisega, mis on mind väga puudutanud,
kuna olen seda kogenud Filipiinidel olles.
Samas tahan tuua näiteid selle kohta, mis ärkamine on ja mida see ei ole.
Olles uurinud nö vana aja ärkamiste meistrite kohta,
siis siinkohal võiks vaadata,
kuidas Jonathan Edwards selles õnnestus.
Ta on öelnud:
"Vaid Jumala juhtimises kuulutatud Jumala Sõna
ja Talle meelepärane kristlik elu
annavad väärtuse ükskõik, millisele vaimulikule liikumisele."
Kõik muu on teisejärguline.
Paljud peavad ärkamise tähiseks ühtsust.
See oleks muidugi suurepärane asi iga ärkamise juures.
Tegelikkus aga on sageli kahjuks teistsugune.
Ärkamised toovad sageli kaasa erimeelsusi,
mis omakorda lähtuvad kahest allikast.
Usun, et see on soomlastelegi tuttav teema.
Oleme oma loomult pisut eraklikud
ega saa omavahel kõige paremini hakkama.
Seetõttu on meil ka nii tohutult palju erinevaid kogudusi,
kuna me ei oska ühiselt asja ajada,
seistes ühtse asja eest.
Kui ärkamise tunnuseks oleksid ehedad Uue Testamendi sündmused,
mis leidsid aset apostlite aegadel,
siis see tooks kohe kindlasti esile
mille?
Väga võimsa reaktsiooni.
Sest ikka leidub neid,
kes mingil põhjusel ei taha leppida selle ärkamisega.
Tuleb see siis vaikselt, kõue kärgatusena või leebe tuulena.
Kuis iganes see ka ei tuleks, seda ei võeta vastu.
Alati leidub mõni seltskond,
kes peab vaid ennast selleks kõige õigemaks ja pühamaks,
kes siis sõdivad Jumala poolt antud ärkamiste vastu.
Nii on olnud läbi ajaloo ja me ei erine selle poolest millegagi.
Kui ärkamine peakski puhkema kuskil, tõstavad variserid kohe pead.
Nii on juhtunud kõigi eesminejate ja tee sillutajatega,
keda Jumal on kasutanud nö ärkamise meistritena.
Vaimusfääri astumise juures pole tegu millegi muuga,
kui kõige algse sisse astumisega
nagu Jeesus ja apostlid meile eeskujuks jätsid.
Kõik see aga, mis alguses oli, on nüüdseks hüljatud.
Nii tuleb meil vaid pöörduda tagasi
Jumala ärkamise ja Talle meelepäraste asjade juurde.
Uue aja ärkamisjuhtidest võiks mainida John Huss'i,
kes oli sügavalt mures selle pärast, kuidas kirik oli langenud oma usus
ja kuidas kirik käis tema meelest algupärase usu- ja selle tähendusega
halvasti ümber.
Huss elas ja tegutses 1370-1416. a.
Tol ajal oli 2-3 paavsti. Täna on meil vaid üks.
Nad kõik väitsid end olevat tõelised kiriku isad
ja igaüks neist näris üksteise kallal.
Kirik oli suurim maahaldaja, kes kogus ka rahva raha.
Kellelt teiselt, kui ikka vaestelt ja talupoegadelt.
Raha oli kiriku jumalaks.
Kiriku juhtkond elas patus,
teadmata midagi Piibli kirjutistest.
Huss kuulutas nende patust avalikult Peeteli kiriku kantslist.
Paljudele ta kuulajatele meeldis ta kõne.
Katolikule kirikule aga muidugi mitte.
Seetõttu pidi ka Huss minema märtrisurma.
Ainuüksi seetõttu, et ta teadis tõde
ja igatses algupärase tõe järele,
millest kirik oli juba ammu kaugenenud.
See oli siis 1300. aastal.
Samas leidus teisigi, kes olid emakiriku vastu
ja soovisid selle reformatsiooni.
Nagu näiteks Martin Luther, Huldrych Zwingli ja ka John Calvin.
Nad kõik sattusid tõrjutute nimekirja.
Kuid see polnud tingitud vaid Rooma kirikust,
vaid ka anglikaani kirikus tärkas mässumeel.
Nendeks olid William Tyndale,
Vladimir ja Riddley ja Thomas Cranmer.
Nemadki põletati tuleriidal nagu Huss.
Tänapäeva usklikud peavad tagakiusuks seda,
kui naaber või keegi teine räägib neist halba.
Ometi pole see võrreldav tuleriidaga.
Nende vendade lõpp aga oli tõeliselt traagiline.
Uuenduste looja polnud kerge olla, sest see läks sulle maksma elu.
Nad aga võitlesid vaid tõe eest.
Kahjuks pöördusid küll mõned need "uuendajad"
ka üksteise vastu,
soovides viia läbi veelgi suuremaid uuendusi.
Nagu näiteks Calvin, kes sõdis Michael Servetus'e vastu
ja Luther, kes kiusas heatahtlikke taasristijaid.
Ehk siis, nendegi vendade vahel polnud mingit rahu.
Nii võib ärkaminegi tuua kaasa
negatiivseid ja kibedaid ilminguid ning reaktsioone
nagu näiteks kirikute või koguduste lõhenemisi.
Samad asjad sünnivad tänapäevalgi.
Kindlasti on mõnigi vaataja neid kogenud.
Me pole kuidagi muutunud.
Ärkamisega koos tõusevad esile ka sellele vastu panijad.
16. sajandil leidis aset ka puritaanlaste liikumine.
Anglikaani kirik tõrjus neid täielikult
ja seda vaid seetõttu, et puritaanlased soovisid ülistust.
Tol ajal ei soovitud mingit ülistust,
mistõttu nad sattusid selle soovi tõttu musta nimekirja.
Nad ei pidanud nii oluliseks erinevaid kujusid kirikus,
vaid Jumala Sõna kuulutamist.
Ühtlasi soovisid nad jätta ära
kõikvõimalikud muud harjumused ja traditsioonid.
On ilmselge, et see ei läinud läbi
ja neid peeti kiriku suurimaks vaenlaseks.
Igal ajastul on alati oma vaenlane.
Oma nö uuendaja, kellel leidub alati vastuseisjaid.
See kõik kandus edasi ka Ameerikasse,
mida peeti vabaks maaks.
Ka vaimulikus mõttes vabaks.
Nii näiteks kuulutas Whitemill otse sinitaeva all.
John Wesley kuulutas tänavail ja aia äärtes.
See oli vabadus, mida mujal polnud võimalik kogeda.
Ehk siis, kirik viidi rahva juurde - sinna, kus rahvas liikus ja kogunes.
Tegu oli tavapärase evangelisatsiooniga,
mida ju apostlidki tegid.
Kuigi tolle aja jaoks oli see suur skandaal.
Wesley pani aluse metodisti liikumisele,
tõstes esile grupi Jumala Sõna kuulutajaid,
kes käisid kõikjal evangeeliumi kuulutamas.
Ja isegi, et Wesley oli surmani anglikaani kirku liige,
pani ta aluse metodisti kirikule ja avalikult kõnelemisele.
Metodistide seast omakorda aga on kasvanud välja Päästearmee.
Sellist avalikku kuulutamist tänavail, teedel ja aia äärtes
oleme rakendanud efektiivselt ka Filipiinidel.
Sealsed noortegrupid käivad inimeste hüttide uste taga,
kohtuvad inimestega tänavail
neid õnnistades ja neile evangeeliumi kuulutades.
Meil on Filipiinidel 7 kooli ja 8 kogudust.
Nende koolide õpetajad
osalevad aktiivselt kogukonnani ulatuvas teenistuses,
sest neil on südamel džunglis ja mägedes elavad lapsed
ning täiskasvanud,
kes ei pääse sealt kunagi kogudusse ja jumalateenistustele.
Nii otsustasid me õpetajad viia koguduse nendeni.
Nad on seda mõnda aega teinud ja see pole üldse mitte lihtne töö.
Seal valitseb troopiline, niiske kuumus.
Nad peavad ületama erinevaid sildu ja jõgesid,
läbides mitmeid ohtlikke teid.
Seal on erinevad slummi kogukonnad.
Vahel tuleb liikuda mööda mudaseid raskeid teid,
olles jalgupidi sopa sees.
Kuid nad lähevad sinna kasvõi ühe või mõne lapse pärast.
Olin nii õnnelik, kui alles hiljaaegu
tuli veoautoga üks suur grupp külainimesi,
kes kõik tahtsid saada päästetud.
Ja seda seetõttu,
et me õpetajad olid käinud seal kord nädalas Piiblit õpetamas.
See puudutas nende südant.
Kui aga keegi ei külva seemneid, pole ka teistel midagi lõigata.
Nõnda on see ärkamine läinud igaühe panuse tõttu edasi.
Mul polnud Filipiinidel alustades mitte kui midagi.
Ei mingeid töövahendeid ega midagi.
Mul polnud aimugi, kust alustada.
Nii palusin kohalikul pastoril, kes rääkis kohalikku keelt,
mida ka kohalikud vaesed rääkisid, kuna nad ei osanud inglise keelt,
et minna koos mägedesse neid inimesi otsima.
Nii valisime täiesti suvaliselt ühe piirkonna välja.
Inimesed elavad seal põlvkondade kaupa koos
ja neil pole tööd.
Nii koputasime lihtsalt nende ustele, küsides, kas keegi on kodus?
Keegi mömises vastu: "On ikka. Mida te soovite?"
Alustasime nö teenistusega tagant poolt
ja ma küsisin: "On teil ka majas haigeid?"
Vastati: "Meil on kõik haiged."
Kutsusin nad siis kõik õue ja nad tulid.
Palusin, et nad võtaks rivvi ja ütleks siis, mis neil viga on.
Panin oma käed neile peale ja ütlesin:
"Ma kuulutan su terveks Jeesuse Kristuse nimel."
Ja Jumal tegi oma imed, sest Ta on imesid tegev Jumal
ja me oleme Tema tööriistad siin maa peal.
Jumal hakkas neid tervendama
ja nad olid täiega hämmingus ning samas nii rõõmsad.
Siis aga kuulsid ka jutlust ja andsid oma elu Jeesusele.
Nii läks sõna liikvele.
Kui Jeesusele sobis käia kõikjal ja kuulutada Jumala sõna;
kui see sobis apostlitele seda teha,
siis mis ime pärast ei kõlba avalik evangeliseerimine
kaasaja inimestele?
Kui see kõlbas Wesley'le ja paljudele teistele,
peab see kõlbama meilegi.
Päästearmee on samuti hea näide sellest.
Päästearmee läks ka inimeste sekka, et kohtuda tavaliste inimestega.
Nelipühi kirik tegi seda sama.
Kuid traditsioonilised kirikud enne seda
ei suutnud seda mõista
ja nii jõudsid kõik uuenduslikud kirikud tõrjutute nimekirja.
Ehk siis, kes iganes ei algata kusagil midagi uut,
seda ei võeta vastu.
Kuid ole sina radikaalne ja hakka tegutsema!
Sest siis täidab ka Jumal su suu oma sõnadega
ja Tema vägi voolab sinust, kui vaid oma suu lahti teed.
Kui oled istutanud Tema Sõna oma südamesse,
on sul ka, millest ammutada.
Kui aga istud vaid käed rüpes ja vaatad telekast "Vapraid ja ilusaid",
ei saa sa ka loota, et Jumala vägi sind täidaks.
Samas on sul Püha Vaimu näol täielik jõujaam sinu sees.
Samas tahan rääkida sellest, mis ärkamine on ja mida see ei ole,
et mõistaksime ärkamise tõelist olemust
ja teaksime asju, mida kindlasti teadma peaks.
Ärkamine kätkeb endas sageli ebatavalisi elemente.
Ühtlasi räägitakse ärkamise puhul sageli vaid nähtavatest asjadest,
unustades ära need põhiasjad, millele ärkamine tegelikult tugineb.
Esiteks on ärkamine pigem erand kui tavapärane nähtus.
Raamatupoest võib leida lõputult ärkamisest rääkivaid raamatuid,
kus on kas palvetatud või paastutud selle eest;
kus on rakendatud erilisi meetodeid
või promotud seda,
et õhutada üles ärkamist mõnes külma seisu jäänud kirikus.
Meid kutsutakse üles palvetama ja paastuma ärkamise eest
ja see kõik on õige ja hea.
Meid õhutatakse hüüdma Jumala poole,
parandama meelt ja nutma altaril.
Ma ei alaväärista kuidagi kõiki neid asju,
kuid samas peaks need kõik kätkema endas piibellikku olemust,
mis sageli kahjuks pole nii.
Rääkides ärkamisest
hoiame me oma pilgu kõigel ebatavalisel ehk erandlikul.
Matteuse 17:2 on öeldud: "Ja ta muudeti nende ees;
ta pale säras otsekui päike, ta rõivad said valgeks otsekui valgus."
Salm 5: "Kui ta alles rääkis, ennäe, helendav pilv varjas neid.
Ja ennäe, hääl ütles pilvest:
See on minu armas Poeg, kellest mul on hea meel,
teda kuulake!”
Ehk siis, Taevaisa käskis jüngritel võtta kuulda Jeesust
ja mitte kinnitada oma tähelepanu sellele ebatavalisele sündmusele.
Mulle vägagi meeldivad ebatavalised sündmused
ja ma olen neist ka osa saanud, olles näinud väga imelisi imesid.
Kuid kõige olulisem on siiski kuulda, mida Jeesus ütleb,
teades, et Tema sõna, võidmine ja imed käivad kõik käsikäes
ja neid ei saa üksteisest lahutada.
Olen uurinud erinevaid ärkamisi,
millega on käinud kaasas erinevaid drastilisi sündmusi,
kuid me ei saa keskenduda vaid neile asjadele,
öeldes, et vaid nii ongi õige.
Ehk siis, me ei saa rajada ärkamisi vaid kaasnevatele nähtudele,
vaid eelkõige Jumala Sõnale, mis on hea.
Samas aga peab Jumala Sõnagi kasvama neis ärkamistes,
kätkedes endas Püha Vaimu võidmist.
Mõistate siis, miks need kaks asja käivad käsikäes?
Muidu oleks see kõik rajatud väga haprale pinnasele.
Ajaloo jooksul on toimunud lugematul hulgal ärkamisi,
aga kuna oleme inimesed, siis ka reageerime neile erinevalt.
Vahel emotsionaalselt,
minnes nii kaasa nende Jumala poolt antud ilmingutega.
Olen kohanud mitmeid inimesi,
kes on keskendunud vaid Jumala väe ilmingutele
ja siis pettunud, kuna nad pole sealt edasi liikunud.
Kui Jumal annab oma väe ja sa tajud seda ka oma tunnetes,
siis selle eesmärk on äratada, elustada ja täita sind,
kuid samas on ka oluline, et liiguksid selle kõigega edasi
ega jääks vaid selle väe sisse nö mõnulema.
Sellest poleks mingit kasu.
Jumal annab oma väe,
et jagaksime seda meid ümbritsevate inimestega.
See on see, miks meid ja apostleid ristiti Püha Vaimuga -
et oleks väge, mis kinnitab, et Jumal elab meie keskel
ja et Ta on elav Jumal ning mitte vaid mingi kujund.
Ta tõesti tegutseb - nii meis kui teis.
Seetõttu ei tohi jääda kinni
vaid neisse emotsionaalsetesse kogemustesse,
mis loovad tegelikult vaid aluse me kasvuks ja edasi liikumiseks.
Iga äratuse puhul, kus inimesed on liikunud edasi
nende emotsionaalsete kogemuste juurest...
Tean täna paljusid selliseid,
kellest mitmed on suurte koguduste pastorid
või siis misjonipõllul.
Nii suudavad nad tulla ka toime
kõigi katsumuste-, kannatuste- ja tagakiusuga,
mis tabavad automaatselt kõiki,
kes hakkavad kuulutama Jumala Sõna.
Kui vaadata Wales'i ärkamistki,
siis kui suur see ka polnud - see kestis vaid mõne aasta.
See kätkes endas lõputul hulgal öö läbi kestvaid teenistusi,
mille põhituum tugines intensiivsele palvele,
mis on muidugi suurepärane.
Ühtlasi kätkes see endas ka
emotsionaalset nuttu ja hüüdmist Jumala poole.
Loomulikult käis sellega kaasas mitmeid teisigi ilminguid.
Filipiinid on selles mõttes märkimisväärne maa,
et pea igal teenistusel, kui on ühispalve,
siis kogu kogudus nutab.
Kuhu iganes kogudusse ja paikkonda ka ei läheks -
kõik nutavad kõva häälega.
On see mingi oluline märk?
Mõtlesin algul: "Wau, milline ärkamine!
Kõik nutavad ja parandavad meelt."
Tegelikult aga pole nii.
See on lihtsalt nende viis väljendada oma kurbust,
kuna neil on üsna raske elu
ja nad teavad, et koguduses võib nutta.
Aasia kultuuriuumi omapära aga on see,
et sa ei tohi näidata välja oma tundeid.
Nad küll naeravad - aeglaselt ja tasakesi,
olles oma põhiolemuselt hästi rõõmsad.
Kuid nad ei näita välja oma nuttu ega kurbust.
Mis iganes ka ei oleks -
isegi, kui elaksid kõige jubedamas slummis,
siis pead hoidma alal positiivse pale.
Kogudusse tulles nad aga teavad, et seal võib nutta,
nii et, nad nutavad seal välja oma isiklikku kurbust
mis ei kätke endas mitte alati meeleparandust.
Jah, Jumal on andnud meile tunded, nii et võime nii nutta kui naerda,
kuid kui su sees kaasneb sellega ka üks muutus,
siis on see üks õige asi.
Olen näinud, kuidas nutmine toob teatud põhiasjades kaasa muutuse.
Olen näinud, kuidas naeru kaudu muutub midagi.
Ma ei pane pahaks ei üht ega teist.
Kuid sealt tuleb edasi liikuda.
Need aga, kes pole liikunud, pettuvad,
mõeldes: "Noh, tegelikult ei juhtunudki midagi."
Samas kui viga on neis enestes
ja neist endist on saanud variserid ja teiste kritiseerijad.
Ehk siis, laskem kõigil lilledel õitseda,
kuna puud tuntakse tema viljast.
Kui puu kannab rikkalikku vilja, siis lase sel juhtuda.
Sest üks on kindel -
kui ärkamine tabab mõnda maad ja rahvast,
siis kõik "tuletõrjujad" saadetakse seda kustutama.
Seda põhjustel, et: "See ärkamine ei tulnud meie kogudusse"
või see ei tulnud sellisel moel nagu me oleks seda soovinud.
Ühtlasi ei peaks me ka vaatama erinevatele draamadele,
mis on ärkamistega kaasnenud
või inimeste reaktsioonidele, sest me kõik reageerime erinevalt.
Reageeri sina nii nagu sina reageerid,
kuid ära kritiseeri kedagi,
kes on ehk temperamentsem ja reageerib mõnel teisel moel.
Sest muidu saab see kõik takistuseks ärkamisele.
Paulus ütles Apostlite tegudes 14:22:
"Meil tuleb paljude viletsuste kaudu sisse minna Jumala riiki."
On selge, et kui Jumal laseb millelgi tulla esile
väga nähtaval ja drastilisel moel, siis sellel on kui šokeeriv efekt.
See äratab magava inimese otsekui hommikul tirisev äratuskell
või kui veelgi tugevamast rääkida,
siis otsekui tuletõrjealarm hakkaks tööle.
Võin kinnitada,
et see äratab kindlapeale magava inimese üles.
Tegin kord kodukontoris tööd, kui tuletõrjealarm läks tööle
ja ma sain elu suurima šoki osaliseks.
Tormasin suitsu täis kööki,
mille põhjustasid põhja keenud kartulid.
Kuid see kohe kindlapeale äratas mu,
kuniks normaalne seis taastus.
Mitmed ärkamised on kestnud aastasadu
ilma, et oleksime neid otseselt märganudki,
kuna neil puudus see šoki efekt.
Vähemalt sellisel kujul, mida me tänapäeval šokiks peame.
Need ärkamised on tuginenud Piiblile.
Nii nagu ka Lutheri aegne ärkamine seda oli
ja on endiselt.
Samalaadne ärkamine baptistide ja metodistide seas.
Nelipühi ärkamistel eripaigus on olnud teoloogiline alus.
Kõigil neil ärkamistel on olnud mõju miljonitele inimestele.
Ja kuigi Wales'i ärkamisel pole mõnda konkreetset järeltulijat,
siis nelipühi liikumine
tugineb vähemalt osaliselt Wales'i liikumisele,
sest selle eestvedajad said oma esimese puudutuse Wales'st
nagu George Jeffery, vennad Evansid ja Williamsid
ning paljud teised.
Ehk siis, kui mõni ärkamine tärkab kuskil,
ära haara kohe hukkamõistva ämbritäie vee järele,
vaid kuula ja vaata esmalt, uurides ise, mis lugu on?
Ühtlasi küsi Pühalt Vaimult, mitte religiooni vaimult,
kas tegu on õige asjaga või mitte?
Ja milliseid vilju see ärkamine kannab?
Nii ütles Jeruusalemma ülempreestergi:
"Vaadakem esmalt ja ärgem mõistkem neid kohe hukka."
Vaadakem, kas see on Jumalast või mitte?
Sest kui on, tõuseme me Jumala enda vastu.
Mu palve on, et Soome võiks tulla ärkamine.
Tean sedagi, et kui hakkame endid puhastama,
siis see ei pruugi just selle kaudu toimuda.
Kui aga ärkamine tuleb,
siis see tabab maa kõige pimedamaid ja patusemaid paiku,
sest Jumal tahab ilmutada end ja äratada inimesed patuunest.
Sest kui nad kogevad Püha Vaimu ja täituvad sellega,
siis see toob kaasa tõelise meeleparanduse ja muutuse,
millele peaks kindlasti järgnema jüngerdamine.
Me misjonipõllul tegeleme samuti jüngerdamisega.
Olen õpetanud pastoritele,
kui oluline on võtta vastu vastpöördunuid.
See on see, mida ka apostlid tegid.
Nad käisid mööda külasid, kodusid ja kõrbe,
kandes hoolt selle eest,
et vastpöördunutele saaks selgeks, millega on tegu.
Ja nad nägid imesid sündimas.
See on see, mida meiegi peaks tegema.
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 euri),
või teha pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Anne-Ly Raukas