Nimeni on Anne Miettinen ja -
haluaisin kertoa teille jotakin, mitä herätys on ja mitä se sisältää.
No, lähdetäänpä apostolisista ajoista.
Elämä ensimmäisellä vuosisadalla oli perusasioista kiinni.
Se sisälsi yhden tärkeimmistä asioista: -
Herra oli heidän keskellään. Miksi sanon tämän?
Haluan huomauttaa, että kun opetus- lapset kulkivat Jeesuksen mukana -
noin kolme vuotta Jerusalemin ympäristössä ja Israelissa, -
niin Jerusalem oli silloin pikkukaupunki, ei New York, Sidney -
tai edes Helsinki. Ihmiset tunsivat toinen toisensa.
He tunsivat myös apostolit: ahaa, nämä ovat niitä miehiä, -
jotka uskovat tuon kaverin olevan Messias.
Kun Jeesus eniten tarvitsi omia opetuslapsiaan, -
niin kaikki pakenivat kuin puput pensaaseen.
Nyt he olivat sitten häpeillen kokoontuneet.
Heillä ei ollut mitään vara- suunnitelma B:tä epäonnistumiseen.
Heidän oli pakko onnistua.
Ja he onnistuivat, koska Jumala oli heidän keskellään.
Ei ollut mitään toista suunnitelmaa, ei esimerkkiä entisyydestä.
Kun Pyhä Henki tuli heihin, -
niin he saivat rohkeuden julistaa Jumalan Sanaa.
He eivät olleet enää pakenevia pelokkaita opetuslapsia, -
jotka pakoilivat vainoa ja vastustusta.
Pyhä Henki oli muuttanut heidät voimallisiksi todistajiksi -
ja kaikkein voimallisimmiksi sen aikaisessa maailmassa.
Siksi maailma hämmästeli heitä. Mistä tuo rohkeus on tullut heihin?
Mistä se oli ilmaantunut?
Sen pitäisi olla myös nykyisissä hengellisissä johtajissa.
Ilman Pyhää Henkeä emme voi tehdä päätöksiä -
eikä seurata Herran suunnitelmia tälle hukkuvalle maailmalle -
ja meitä koskeville asioille. Emme voi kohdata pimeyden voimia, -
ellei meillä ole sitä Herran voimaa.
Vähän epäilen, että monissa nyky- srk:issa Herran voima ei ole läsnä.
Se oli ainoa, mikä houkutteli ihmiset apostoleihin/Jumalan Sanaan, -
koska he tiesivät Jeesuksen ja sen, että tässä on jotain sellaista, -
että elävä Jumala on heidän keskellään.
Seurakunta oli olemassa vain siksi, että Herra oli heidän kanssaan.
Seurakunnalla ei ollut mitään suunnitelmaa mihin pudota.
Ei mitään takaporttia takaisin. Jos Herra ei olisi heidän srk:ssaan, -
niin se olisi lakannut olemasta.
Herra oli heidän jatkuvuutensa. He olivat uusia luomuksia.
Meidänkin asenteemme pitäisi olla se, että Herra on jatkuvuutemme, -
me olemme uusia luomuksia, ja Pyhä Henki asuu meissä.
Me voimme tehdä niitä voimallisia tekoja juuri, kuten Jeesus sanoi.
Tämä oli yksi syy, miksi seurakunta oli olemassa -
ja miksi he olivat olemassa. 1. Moos. alkaa jo sanoilla: -
Siis 1. Moos. 1:1: -
Myös Apostolien teot 5:12 sanoo: -
Me olemme Jumalan ainoa temppeli.
Kun Herra on saanut tehdä asumuksensa meihin, -
Sanan saarnaamisen, Jumalan voiman osoittamisen -
pitäisi näkyä meissä, kuten se näkyi apostolisena aikana.
Matt. 28:18-20 sanoo: -
Siis kuka on teidän kanssanne? Jeesus Kristus ja Pyhä Henki.
Kun teidät kastetaan Pyhällä Hengellä, se tulee täysin teihin.
Olette käveleviä voimalaitoksia. Pistäkää voima käyntiin, toimimaan, -
kuten apostolisena aikana. Ihmeet ja merkit seurasivat heitä.
Ihmeet ja merkit ovat niitä, jotka tuovat hukkuvan maailman srk:aan.
Eivät ne sinne itsestään kävele. Ne tulevat hakemaan apua -
ja uteliaisuudesta. Pääasia, että tulevat ja kuulevat Jumalan Sanaa.
Sana ja voima näet kulkevat yhdessä lopunajan herätyksessä.
Minä vielä uskon lopunajan herä- tykseen. Smith Wigglesworth sanoi:
"Te tulette näkemään ensimmäisenä parantamisen herätyksen."
Hän oli itse siinä mukana ja nämä suuret Jumalan miehet ja naiset, -
joista olemme lukeneet. Sitten hän näki ilmestyksen, -
jossa ihmiset kulkivat Jumalan Sanan kanssa.
He kulkivat Raamattu kädessä, ja tuli Sanan herätys.
Se oli alun perin Herrasta. Ikävä kyllä ihmiset pikkuisen -
korruptoivat sitä ja tekivät omia sääntöjä. Näin on käynyt aina.
Jumala antaa herätyksen, ja ihminen alkaa muunnella sitä.
Sitten hän sanoi Jumalan näyttäneen hänelle lopunajan herätyksen, -
joka on ihmeitä täynnä. Tapahtuu yliluonnollisia ihmeitä.
Sana ja ihmeet yhdistyvät. Siis ensin oli parantamisen herätys.
Siihen ei yhdistynyt vielä niinkään Sana. Sitten Sana ilman ihmeitä.
Viimeksi tulevat Sana ja ihmeet yhdessä.
Nyt alamme elää tätä aikaa eli olkaa valmiina.
Uskon Herran valmistaneen monia tähän ihmeeseen.
Minulla on omia kokemuksia siitä, miten Jumala toimii.
Kun Jumalan Sanaa opetetaan, niin ihmeet ja merkit seuraavat sitä.
Operoin lähetyskentillä Tyynen valtameren saarilla.
Siellä ovat Fidzi, Tonga ja Papua-Uusi-Guinea.
Meillä on Papua-Uudessa-Guineassa 5 seurakuntaa ja 5 toimivaa koulua.
Tongassa meillä on esikoulu ja kansakoulun luokat 1-2.
Tonga on ollut alun perin Tyynen valtameren saarista se, -
jonne ensimmäisenä julistettiin evankeliumi.
Se oli täysin pakanakulttuurissa. He palvoivat kuuta, tähtiä, kiviä -
ja olivat hyvin väkivaltaisia. Ei ole mitään positiivista -
saarten historiassa, vaikka turisteille näytetään -
kauniita kuvaelmia heidän entisestä elämästään.
Mutta Tonga otti evankeliumin vastaan ja niin rämäkästi, -
että he soutivat viereisille saarille evankelioimaan Fidzin.
Sitten se pikkuhiljaa alkoi laantua kuten kaikkien herätysten käy.
Tongasta tuli korruptoitunut yhteiskunta, -
jossa kuninkaat ja jalosukuiset olivat kaikkein korruptoituneimpia.
Tonga on siis kuningaskunta eikä suinkaan -
näitä Englannin ja Australian alusmaita.
Nyt minua ilahdutti se, että johtajaopettajani lähetti sieltä -
pienen videon ja kuvia ja sanoi, että jotakin tapahtui Tongassa.
Kuningaspari kaikkine juhlavaatteineen...
Heillä on vaatteiden päällä vielä iso niinimatto.
He ovat 2-metrisiä parrunpätiköitä ja laajapinta-alaisia, -
ja niinimatto oli narulla sidottu heidän ympärilleen.
He marssivat suurimman kirkon lavalle (hämmästyttävää!), -
polvistuivat siellä Jumalan eteen ja pyysivät anteeksi syntejään.
He pyysivät anteeksi tongalaisilta tekojaan -
ja tunnustivat Jeesuksen Kristuksen Herrakseen. Taas alkaa tapahtua!
Siitä olen ollut iloinen.
Päälähetyskohde on ollut Filippiinit. Sielläkin on tapahtunut paljon.
20 vuotta siellä on kynnetty tätä maata ja siemennetty.
En sano olleeni ensimmäinen pioneeri. Siellä on ollut monia -
jo Hudson Taylorin aikana.
Itse asiassa filippiiniläiset itse eivät ole alkuperäisasukkaita, -
vaan vuorilla asuvat manya-heimot.
Pioneerityö oli hyvin vaikeaa. Se oli puhdasta viidakkoa, -
ja manyat olivat hyvin väkivaltaisia.
Siellä muutamat menettivät henkensäkin.
Sen jälkeen sinne tuli rohkea nainen, Nena, -
joka suomeksi on 'nenä'. Hän on yksi meidän pastoreitamme.
Parikymppisenä tyttönä heti raamattukoulun jälkeen -
hän sai Herralta sanoman mennä Mindoron saarelle.
Rohkeasti hän lähti julistamaan Jumalan Sanaa ja perusti srk:ia.
Sen jälkeen Herra sitten ilmoitti, että minä lähden sinne.
Työ oli kovaa. Herra antoi kyllä avaimet sinne.
Hän antoi slummilapsityön ja heidän kauttaan aikuiset -
ja sitten kouluja. Rukoilemalla rukoilin, -
että Herra antaisi minulle hyvän työntekijän - nuoremman.
Vaikka olen 18-vuotias sisältä, niin ulkokuori ei aina stemmaa.
Herra antoi nuoren norjalaisen 20-vuotiaan, -
joka jaksaa vaeltaa viidakoissa -
ja julistaa nimenomaan nuorille evankeliumia.
Nyt siellä on puhjennut herätys. Kaikki vankilat ovat avoimia.
Koulut ovat avautuneet koko saarella.
Siellä on pelastunut tuhansia, tuhansia koululaisia ja satoja vankeja.
Saari on muuttunut evankeliumityön kautta paljon.
Se alkoi siis slummilapsista ja sitten heidän vanhemmistaan, -
heidän sukulaisistaan. Sitten saaren pääkaupungin -
Lord Mayor eli kaupunginjohtaja tuli uskoon.
Sitten varakaupunginjohtaja tuli uskoon, sitten varakuvernööri -
ja sen jälkeen kuvernööri, sitten hallituksen edustaja, -
ikään kuin kansanedustaja, jolla on sananvalta myös saarella.
He ovat määränneet, että saarella tulee aina julistaa evankeliumia, -
koska saaren ilmapiiri on muuttunut ja on alkanut tulla siunauksia.
Poliisivoimatkin ovat laittaneet käden sydämelleen -
ja tunnustaneet Jeesuksen Herrakseen. Ja armeijan ylipäälliköitä.
Tätä sanon herätykseksi ja vain siksi, -
että julistimme Jumalan Sanaa ja ihmeitä, jotka kulkevat yhdessä -
niin kuin apostolisena aikana. Uskon, että tämä aika vielä tulee.
Jumala olisi aika epäreilu, jos Hän ei tälle nuorten sukupolvelle -
antaisi mahdollisuutta tuntea Jeesusta Kristusta -
ja nähdä, mitä elävä Jumala voi tehdä.
Hän sanoo: -
Nämä olivat siis voimallisia sanoja.
Ne ovat testamenttina meille uskoville myös tänä päivänä.
Tämä oli käsky seurakunnalle osoittaa auktoriteettia.
Seurakunta ei saarnaa seurakuntaa. Se saarnaa Jeesusta.
Kun saarnaamme seurakuntaa, herätystä ei tule.
Ei ole ihme, jos seurakunnat yhä pienenevät, -
jos Jumalan voima ei toimi. Ei se ole mikään hengellinen klubi.
Se on tarkoitettu eläväksi kiveksi meille.
Seurakuntaa ei lähetetty maan päälle -
julistamaan oma auktoriteettiaan, -
vaan julistamaan Jeesuksen Kristuksen auktoriteettia.
Koko sen ajan, minkä Jeesus kulki maan päällä, -
Hän mainitsi vain muutaman kerran seurakunnista.
Jeesuksen sanoma oli paljon seurakuntaa suurempi.
Se oli Jumalan valtakunta. Tämä sanoma jatkui apostolien kautta: -
Jeesus Kristus on Herra.
Apostolien raskas tehtävä ei ollut vain tuoda srk johonkin kaavaan -
vaan nähdä Jeesuksen muodostuvan Hänen omissaan.
Tarkoitus ei ole vain saada ihmiset kirkkoon, -
vaan saada Jeesuksen luonne heille.
Alkuperäinen tarkoitus oli saada Hänen luonteensa Hänen omilleen.
Suuri tehtävämme ei ole vain tehdä käännynnäisiä vaan opetuslapsia, -
Jeesuksen seuraajia.
Opetuslapset ja opetuslapseus eli siis ne, jotka ovat uskoon tulleet.
Todelliset opetuslapset ovat niitä, jotka noudattavat sitä, -
mitä Jeesus antoi heille noudatettavaksi.
Apostolisen maailman tuli nähdä ne, jotka tulivat uskoon -
ja liittyivät heihin. Tuli kasvaa uskossa Herran tulla.
Hän on se, joka tekee sen työn. Me teemme sen, mitä Isä sanoo.
Niin kuin Jeesuskin sanoi: "Mitä Isä sanoo, sen minä teen."
Me teemme siis Herran tehtävää. Tosi kristillisyys on muutakin -
kuin vain todeta tietyt totuudet.
Se on läheinen kumppanuus Hänen kanssaan.
Se on uudeksi luomukseksi tuleminen, -
joka yhdistää meidät kaikkeuden Luojaan, -
Häneen, joka on kaiken luomisen alku. Hän on meissä.
Ajatelkaa, että Jeesus Kristus on meissä!
Jeesus ei tullut vain muuttamaan meidän ajatusmaailmaamme hyväksi.
Ei sitä, miten meidän pitää käyttäytyä kristittyinä, -
millaisen kaavun otamme päällemme uskovina.
Hän tuli elämään meidän kauttamme.
Tätä on todellinen apostolinen kristillisyys.
Ennen kuin tämä aikakausi päättyy, usko tulee olemaan liikehdintää, -
apostolista liikehdintää, -
jossa myös tavalliset ihmiset tekevät Herran tekoja.
Uskon, että idoleita poistetaan.
Me luomme ihmisistä idoleita ja alamme seurata niitä.
Minulla on kokemusta maailmasta. Nuorena uskovana Australiassa -
kuuluin isoon megaseurakuntaan, jossa oli aivan mahtava julistaja.
Ihmeet ja merkit seurasivat häntä, mutta hän lankesi.
Vaikka hänellä oli 270 alakirkkoa, -
ja Tyynen valtameren saarilla oli kirkkoja, niin kirkko hajosi.
Vain kourallinen jäi siihen. He olivat seuranneet ihmistä -
eivätkä Jumalaa. Jumala ei ollut asettunut heidän sydämiinsä asumaan
He palvoivat vain jotain kuvaa, -
niin kuin saatetaan palvoa pyhimysten kuvia.
Meille on siis annettu evankelinen ase.
Ehkä hämmästyt, kun sanon, mikä se on.
Siitä hyvin harvoin puhutaan. Evankelinen ase on kärsimys.
Hmmm... Me olemme eronneet apostolisesta kristillisyydestä -
juuri tällä alueella. Nyt en puhu rääkkäyksestä enkä kidutuksesta.
Selitän teille, mitä tämä kärsimys on.
Se kertoo totuuden todellisesta uskosta ja sen sisällöstä.
Kristillisyys alun perin perustui uhrautuvaisuuteen.
Todellinen usko noudattaa samaa linjaa.
Siis mitä se uhrautuvaisuus on? Jos se tekee kompromisseja, -
niin mikä on ollut seuraus? Luopumus - luopumus totuudesta.
Se on apostolista vaivannäköä.
Gal. 4:19 sanoo siitä näin eli Paavali itse kirjoittaa: -
Kirjaimellisesti Paavali tarkoitti kipua ja tuskaa, -
jolla hän synnytti seurakunnan, että se tulisi Kristuksen muotoon.
Ilmeisesti se oli ollut sitä, mutta jotain oli hävinnyt vaelluksessa.
Olemme innostuneita ja palavia uskoon tultuamme, -
mutta vaelluksen aikana jotain pikkuisen hiipuu, -
ja hyvin monista tulee tapakristittyjä.
Olemme tehneet kompromisseja uskon suhteen, -
koska ihminen on mukavuuden- haluinen.
Kun Jeesus kutsui Paavalin, hän sanoi (Ap. t. 9:16): -
Jeesus ei kuitenkaan ollut sadisti.
Ei Hän halunnut kostaa Paavalin tekoja tämän vainotessa kristittyjä -
ja jahdatessa heitä. Ei toki, mutta alkuseurakunnan synnyttäminen -
ja muokkaaminen Kristukseen oli tuskallinen tehtävä.
Todellinen apostolius vaati uhrautumista.
Se pani itsensä likoon täydellisesti, niin kuin Paavali teki.
Hän kirjoittaa raamatunkohdassa 2. Kor. 1:5: -
Siis huomaa RUNSAINA tulevat meidän osaksemme.
Samoin tulee meidän osaksemme myös... Mikä?
Lohdutus runsaana sen kautta. Eihän tätä ole tietysti kiva kuunnella.
Me kuulemme mieluummin ihme- tarinoita.
Ehkäpä tuo sana 'lohdutus' on mukava mutta ei 'kärsimys', -
vaikka niitä luvataankin runsaasti.
Kärsimys on toki laaja sana ja sitä on monessa muodossa.
Mikä jollekin on kärsimys sisäisenä tuskana, ei ole sitä toiselle.
Meitä muokataan koko ajan.
Kun hiljakkoin jostakin valitin Jumalalle, -
mikä tämä elämä nyt on jne. Jumala sanoi: Miksi sinä valitat?
Elämä on näet kuin iso tietosana- kirja, jossa on hirveästi tekstiä.
Se meidän ihmiselämämme on siinä tekstissä vain yksi pilkku.
Se on niin lyhyt. Tämä elämä on kenraaliharjoitus -
sitä lopullista, iankaikkista elämää varten.
Täällä me vain harjoittelemme, mutta iankaikkinen elämä jatkuu, -
jatkuu, jatkuu loputtomasti. Siksi voit kärsiä tuskaa ja kärsimystä.
Sitä paitsi yleensä kaikki tuska tai kärsimys tai ongelmat -
ovat itse itsellesi aiheuttamia.
Et sinä voit syyttää Jumalaa tästä asiasta.
Totuus kuitenkin on se, -
että apostolinen palvelutehtävä vaatii runsaasti kärsimyksiä, -
kun muokkaat ihmisiä ja pidät heitä uskonsanomassa: -
"Ei tuolle tielle. Älä poikkea tuosta sivutielle."
Uhrautumisen pitäisi olla meille elämäntapa -
eli kaikissa teoissamme elämme Jumalalle.
Elämmekö me tänä aikana Jumalalle? Ei varmastikaan.
Elämme vain itsellemme. Olemme minä-sukupolvi.
Elämme nyt aikakautta, jossa kaikki on vain: Minä! Minä! -
ja se on ykkösenä, niin noudatetaan Paavalin sanaa.
Kohdassa 2. Kor. 4:7 Paavali sanoo: -
Sinulla on siis toivoa.
Jumala aina valitsee sen, joka ei mitään ole.
Haluan osoittaa muutamissa esi- merkeissä tulevissa opetuksissa, -
kuinka Jumala nosti jonkun mitättömän, -
koska tällä ei enää ollut mitään hänessä itsessään.
Hänellä oli palava halu palvella vain Kristusta.
Näin Jumala saattoi käyttää häntä.
Jumala haluaa käyttää jokaista, joka on vain saatavilla, -
joka on halukas suostumaan siihen, mitä Jumala haluaa hänen tekevän.
Apostoleilla oli voima ilmoittaa hengellinen elämä sillä asteella, -
jossa kuolema Kristukselle teki työtään heidän kauttaan.
Se tarkoittaa itselleen kuolemista, joka oli elämän tie Kristukselle.
Todellisessa uskossa ei ole mitään muuta polkua.
Jos haluaa elää täysipainoista elämää Kristuksessa, -
niin täytyy kuolla itselleen. Siksi sinulla ehkä on ongelmia.
Jumala tuo ympärillesi ihmisiä, jotka hiovat sinua.
Ja kaikkia asioita, jotka eivät sinulle kuulu.
Se on sitä pikkupilkkua, jossa sinua hiotaan.
Toki on monia sivupolkuja, oletettuja oikopolkuja, -
mutta päämäärä ei ollut siellä, missä sen oletettiin olevan.
Sanotaan, että kaikki tiet johtavat Roomaan, -
mutta Kristuksessa ne kyllä kaikki eivät johda sinne.
Se on ainoa ja suora tie ja joskus ikävä kyllä käy kärsimysten kautta.
En ole vielä tavannut niin briljanttia ja täysin koulutettua, -
joka olisi täydellisesti hiottu tekemään kaikkia Jumalan asioita.
Vanhuuden ikään ehtineenä olen jo nähnyt monenlaista liikehdintää.
Jotkut tulevat suurella kolinalla, jotkut vähän hiljempaa, -
mutta ne häipyvät myös vähin äänin. Herätyksiä on monenlaisia.
Yleensä ajattelemme herätystä mas- saherätyksenä, maailmanlaajuisena -
tai kokonaista kansakuntaa kohdanneena herätyksenä, -
mutta on myös pienempiä alueellisia herätyksiä.
Tiedän Australiassa kouluyhteisön, jossa vain yksi tyttö tuli uskoon, -
mutta hän oli niin palava ja innokas, että se näkyi hänestä.
Sitten ystävätär halusi tulla uskoon.
He kaksi perustivat pienen rukous- piirin. Pian muitakin tuli siihen.
Sinne kouluun puhkesi herätys. Siis yksi koulu.
Sitten se levisi alueen toiseen kouluun ja kolmanteen.
Tuli nuorisoherätys, mutta se ei levinnyt mihinkään muualle.
Se levisi heistä vanhempiin. Tämä oli pieni alueellinen heräys, -
mutta nimitän sitäkin herätykseksi. Sekin on herätys, -
että sinä heräät nukkuvan unesta.
Todella toivon, että Suomen kansassa tapahtuisi jotain jyrinää, -
että Suomen kansa heräisi! Mielestäni tämä kansa nukkuu nyt.
Olemme sodassa kristittynä armeijana.
Rakastan sotakirjojen lukemista. Ai, miksi?
No, II maailmansota - ja jopa australialaiset ovat käyneet sotia.
Haluan lukea siksi, että niissä on strategiaa, -
millä tavalla sotaa käydään.
Isäni on sodankäynyt. Nyt on jo taivaan kodissa.
Jos joku haavoittui kentällä, kaveria ei jätetty pulaan.
Haavoittunut raahattiin pois sieltä oman hengen uhalla.
Jos joku kristitty haavoittuu ja jää taistelukentälle, mitä teemme?
Me potkimme ja sanomme: "Vieläkö sinä elät siinä?"
Meidän pitäisi raahata hänet lääkintätelttaan ja hoitaa ehjäksi.
Eikö niin? Meissä on niin paljon vammautuneita.
Ei ihme, että kristillisessä elämässä on pettyneitä luopioita.
Jos joku herätyksen aalto tulee, -
missä tapahtuu vähän erityisiä ja erikoisia asioita, -
niin fariseukset heräävät heti ja alkavat tuomita, -
että tämä on sieluviholliselta. Tämä ei ole oikein.
No, heikommat sitten pelästyvät.
Kun Herran voima ilmaantuu, niin anna sen olla, -
koska hedelmistään puu tunnetaan. Eikö niin?
Hedelmät ovat niitä, jotka ratkaisevat.
Matt. 16:24-25 sanoo: -
Itsensä kieltäminen ei kyllä ole modernissa maailmassa muotia.
Se on vieras elementti ainakin länsimaalaiselle ihmiselle.
Totuus kuitenkin on, että jos haluamme olla -
todellisia Jeesuksen seuraajia tänään, -
niin on meillä oltava perustus kunnossa.
Meidän on oltava osa sitä uskovan luonnetta.
Pelon ei pitäisi hallita meitä Kristuksessa. Ei, ei tällä tiellä.
Voit myös lukea raamatunkohdasta Fil. 1:28-29: -
Siis myös kärsiä Hänen tähtensä.
Tämä oli osoitettu kaikille uskoville, -
joten älä ihmettele, millaista hellettä tällä hetkellä käyt läpi.
Olet varmaan seurannut näitä ohjelmia, -
niin haluaisin sanoa sinulle hyvin tärkeän asian, tukinumeron.
Se on 0600 10177.
Puhelu maksaa vain 12 euroa.
Myös pankkitilille voit lahjoittaa viitteen kera.
Näin takaat näitten ohjelmien jatkuvuuden.
Siunausta sinulle!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare