Anna käib koos ingliga.
Tsau lapsed.
Eelmisel korral Anna ja ingel läk- sid vana tädi Liiva Manda juurde.
Täna kuuleme mis seal Liiva Manda juures juhtus.
Nad olidki selle maja juures kus õuemajas elas Liiva Manda.
Õuemaja trepp oli viltu ja üks laud oli pehkinud ja katki.
Ingel viis Annat edasi.
Uksekella ei olnud.
Koputa - soovitas ingel.
Anna koputas.
Kes seal jälle mu ust taob?
Minge sealt ära jõmpsikad - ütles vihane hääl seest.
Läheme ära sosistas Anna.
Ei - läheme sisse. Ta keeras võtit ja lükkas ukse lahti.
Seal nad seisid - majakese ainukeses väikeses toas.
Liiva Manda lamas puuvoodis toa tagumises nurgas.
Ta hall hiiresabast pats sassis juustega olid padjal põse ääres.
Anna tegi kniksu - ta kartis hirmsasti.
Ta hoidis tugevasti ingli käest kinni.
Kes sa oled ja mis sa must tahad? Manda vaatas vihaselt Annat.
Mina olen Anna.
Püsiksid oma uhkes kodus.
Mis sa siia vaese ja viletsa juurde kargled, ütles Manda.
Ega ma kargle - ma käin nagu tavaliselt.
Ja ega meil midagi uhket ole, täiesti tavaline kodu.
Tulin Sulle rääkima, et iga inimese juures on taeva redel.
Seda mööda saab minna taevasse.
Ära valeta - kiiksatas Manda.
Anna peaaegu et solvus.
Kuigi tal olid armastuse prillid ninal ja ingel kōrval.
Aga ingel ütles, et ära tee väljagi mis ta ütleb.
Vaata, kui üksik ja õnnetu ta on.
Anna vaatas ja nägi Liiva Manda südant.
Solvumine kadus nagu udu suvehommikul.
Ta läks Manda voodi juurde ja ütles:
Taeva redel on tõesti olemas. Seda vaid ei pane tähele.
Mis sest trepist kasu on mida ei pane tähele.
Ja kui näeksin, kuidas mina vilets saaksin neid mööda ronida?
Inglid aitavad, ütles Anna.
Nii öeldakse Piiblis.
Inglid liiguvad üles-alla.
Piiblis Jaakob nägi redelit ja ingleid.
Manda toakesse saabus täielik vaikus.
See vaikus oli nii vaikne, et kuulatades kuulis inglite samme.
Inglite sammud on vaiksemad kui sulekese lend.
Ütle Mandale, et Jeesus armastab teda - sosistas ingel Annale.
Kuule Manda - Jeesus armastab sind - ütles Anna.
Ei ei - mind ei armasta keegi.
Liiva Manda näost nägi üksildust ja muret.
Jeesus armastab igat inimest - nii öeldakse Piiblis - ūtles Anna.
Manda lamas silmad kinni, ega öelnud midagi.
Teisest silmast valgus üksik pisar kortsus pōsele.
Ära nuta - kui sa sured, inglid tõesti kannavad sind taevasse.
Inglid on tugevad - nad jõuavad mu ülekaalulist isagi kanda.
Kui kaaluks kas vōi 100 vōi 1000 kilo - nad ikka jõuavad kanda.
Ei ei - minu juures ei ole taeva redelit ega ingleid.
Mina olen selline vaene patukott ohkas Manda.
Sa ei ole mingi kott ja Jeesus on tõesti olemas.
Ta armastab halbugi inimesi, aga nüüd ma pean koju minema.
Pane uks oma järelt kinni ütles Manda.
Ta hääl ei olnud enam vihane.
Ingel aitas Annal ust sulgeda ja nad läksid kodu poole.
Seal vanas õuemajakeses pani Manda oma valutavad käed risti.
Ta palus, ka taevaredelit näha kui tema juures see oleks.
Inglid võtsid ta palve ja viisid selle Jumala juurde.
Jumal ise saatis vanale-üksikule ja haigele Mandale vastuse.
Ta sai inglilt ülevoolava tänulikkuse karika.
Jeesus armastas teda, vaene majake oli täis taevalikkust.
Kodus Anna rääkis emale, et oli käinud Manda juures.
Ma astun sealt õhtul läbi - ütles ema. Ehk ta vajab abi.
Ema läks õhtul Manda juurde, aga Manda ei vajanud abi.
Manda lamas puuvoodis selili, käed olid risti rinnal.
Hall hiiresabast pats oli padjal põse ääres.
Näol oli õnnis naeratus nagu keegi oleks talle rõõmukarika andnud.
Nii see oligi.
Manda oli läinud taeva redelit mööda Jumala kirkkusse.
Inglid aitasid teda. Taeva redel on iga inimese juures, ütles Anna.
Et me seda vaid alati tähele paneksime - ohkas ema.
Manda pani tähele - ütles Anna.
Nüüd ta ei tõuse enam kunagi vale jalaga voodist, ega ta käed valuta.
Taevas on hea olla - nii on - ütles ema.
Kui me vaid näeksime kannatavat inimest seina taga või naabruses.
Paljudel oleks siis siin parem olla.
Kui oleks alati armastuse prillid ees, siis paneks tähele-ütles Anna.
Õigust räägid, nõustus ema.
Selline oli Liiva Manda lugu.
Näeme jälle järgmine kord.
Tsauki.