Anna käib koos ingliga.
Tere jälle sõbrad.
Mäletad - eelmine kord lubas ema Annal minna ingliga jalutama.
Täna kuuleme, mis jalutuskäigul juhtus.
Anna hoidis inglil käest ja nad läksid ümber krvartali jalutama.
Nad käisid mööda kõnniteed kesklinna poole.
Teenurgal oli kauplus.
Kaupluse akna ette oli pandud lapsevamker.
Sinise vaiba all oli beebi ärganud ja nuttis.
Beebi ema oli kaerahelbeid, suhkrut piima ja kõike vajalikku ostmas.
Just siis tulid Anna ingliga sinna.
"Kuule," ütles Anna ja seisatas.
"Beebi hüüab ema kuigi oskab vaid ema esimest tähte öelda."
Äää-äää kostis vankrist.
Annal olid armastuse prillid ninal.
Ta nägi vankrit ja beebit.
Veelgi imelisem oli see, et ta kuulis ka nendega paremini.
Ta kuulis beebi nuttu.
Anna kummardus sinise teki all olevat beebit vaatama.
Nutupunasest beebinäokesest tuli hääl nagu pasunast.
"See on tüdruk." ütles Anna inglile.
Ta on nii tore.
Siis ta ütles kõige hellema ja sõbralikuma häälega.
"Ära nuta kullake, ma kiigutan sind."
"Ettevaatlikult ." õpetas ingel.
"Teadagi." ütles Anna.
Ta liigutas vankrit edasi-tagasi ja laulis.
Aa-aa Allikest - väikest linnupojakest.
Ta ei mäletanud rohkem.
Ta laulis seda mitu korda.
See aitas. Beebi jättis nutmise.
Kui ta juba viiendat korda laulis, tuli poest beebi ema.
Ta küsis: "Kas Toomas nuttis?"
Toomas? Ühe sõnaga muutus tüdruk poisiks.
Hookus - pookus vaid.
"Arvasin, et ta on tüdruk." vastas Anna. "Ja ta nuttis."
"Oled pai laps, kui olid Toomasele seltsiks.
Kassas oli järjekord pikem kui arvasin."
"Sest pole midagi." ütles Anna. "Mina olin ju siin."
"Aitäh sulle." tänas Tooma ema.
Ta pani toidukoti vankri alla, noogutas Annale ja läks koju.
Anna oli nii rõõmus, et ta hüppas 3 korda ühel jalal.
Ta läks koos ingliga edasi.
"Toomase ema oli viisakas proua." "Oli." nõustus ingel.
"Mis sa oleksid öelnud kui ta oleks olnud vihane?
Kui ta oleks nimetanud sind pahaks, et puutusid beebi vankrit?"
"Oleksin öelnud, et ise oled paha."
"Oi-oi," ütles ingel. "Kus su armastuse prillid siis on?"
"Pistsin Toomast kiigutades taskusse."
"Pane nad ninale ja mõtle küsimust uuesti."
"Ah, mis küsimust?
Seda kui see proua oleks mind pahaks lapseks pidanud või?"
"Just seda, jah."
Anna pani prillid ninale ja mõtles.
Enam ei olnud vastamiseks hea vastus - ise oled paha.
Ta mõtles, et äkki Toomas nuttis ööselgi.
Või Tooma ema oli väsinud ja tal oli ehk pesupäev.
Võib olla oli külalisigi tulemas.
Päris reisilt kohe - välismaalt - Ameerikast või Rootsist.
Sellepärast ta läks närvi kui Toomas nuttis.
Ja täiesti võõras tüdruk kiigutas vankrit.
Mis ta oleks vastanud?
Seda oli raske arvata.
Anna mõtles ja mõtles.
Ja ta leidis vastuse.
"Mina oleksin talle nii öelnud.
Ingel käskis mind ettevaatlik olla.
Inglid kaitsevad väikseid lapsi nagu Toomas."
"Ja selliseid nagu Anna." vastas ingel naeratades.
See oleks väga hea vastus olnud ja pealegi veel tõde.
Õnneks Tooma ema ei pahandanud.
Anna ja ingel läksid üheskoos edasi.
Nad olid käinud ümber kvartali ja keerasid ümber nurga.
Teise nurga tagant tuli vastu vanaproua.
Ta oli kepiga ja naljakas lilledega kübar peas.
Punasd lilled õõtsusid igal sammul.
"Hi-hi," kihistas Anna naeru. "See on ju nii vanaaegne."
"Vaata uuesti!" soovitas ingel tõsisena.
Anna vaatas ja äkki nägi.
See naljakas lillekübar oli kauneim vanaproua kübar.
Seda kübarat oli ta hoidnud aastakümneid.
Nüüd Annagi nägi seda kübarat ilusana.
Ta nägi ka kui lilled õõtsusid, kuna vanaproua lonkas.
Tal oli puus haige.
Iga samm mis ta astus, tegi talle haiget.
Ta toetus rakelt kepile.
Täna aga oli ta lapselapse Arvo nimepäev.
Ta oli pannud pähe vana lillekübara.
Ta läks Arvole pildiraamatut ja autot kingituseks viima.
Kui Anna ja ingel jõudsid vana- proua kohale, Anna tegi kniksu.
"Oled sa vast viisakas väike tüdruk." ütles vanake.
Ta naeratas ja ta näol olid naerukortsud.
Ta noogutas 2 korda ja nii lilledki kübaral.
Anna meelest oleks nagu kogu maailm täis naeratusi ja lilli.
Päikegi naeratas. "Sinuga on nii lõbus koos käia".
ütles Anna inglile koduõuele keerates.
Selline oli teisipäevane jalutuskäik ingliga.
Lõbusaid jalutuskäike ka sulle.
Näeme jälle - tsau.