ANDREW WOMMACK EVANKELIUMIN ÄÄRELLÄ
Evankeliumin kuulemisesta opetuslapseksi 14/20
Tervetuloa kuulemaan opetusta Jumalan armosta ja rakkaudesta.
―Tervetuloa! Edellisessä jaksossa puhuin jakeista 2. Tim. 2:1―2 -
ja siitä, miten Herra antoi nämä jakeet minulle.
Eikä vain minulle, vaan kaikille, mutta Hän puhui minulle niiden kautta -
raamattukoulun perustamisesta.
Jae 2: "Ja minkä olet kuullut minulta ja minkä monet ovat todistaneet, -
usko se luotettaville miehille, -
jotka sitten ovat soveliaita muitakin opettamaan."
Opetuslapseuden ydin on se, että löydämme luotettavia ihmisiä, -
joille voimme opettaa Sanan totuuksia ja jotka tekevät uusia opetuslapsia.
Tähän ajatukseen perustuu koko oma palvelutyöni -
ja raamattukoulumme.
Jae 3: "Kärsi vaivaa niinkuin ainakin jalo Kristuksen Jeesuksen sotamies."
Englanninkielinen käännös alkaa sanoilla "sen tähden", -
jotka yhdistävät jakeen edellisiin.
Tämä ei siis ole irrallinen lause, vaan liittyy muiden opettamiseen.
Tämän voi ymmärtää kahdella tavalla.
Sen, joka tekee opetuslapsia, on kestettävä vaivaa ja vaikeuksia.
Jos emme kykene käsittelemään ongelmia, vaan olemme heikkoja -
ja aina epäonnistumisen partaalla, emme tuota hyviä piirteitä muissa.
Sen, joka tekee opetuslapsia, täytyy oppia kärsimään vaivaa, -
mutta meidän on myös opetettava muille vaikeuksien kestämistä.
Haluan tehdä selväksi, etteivät vaikeudet tule Jumalalta.
Iso osa Kristuksen ruumiista opettaa, että Jumala antaa meille vaikeuksia -
ja käyttää ongelmia tehdäkseen meistä parempia. Jos se olisi totta, -
Kristuksen ruumis olisi täydellinen, koska olemme kaikki kärsineet -
sairautta, kipua ja muita vaikeuksia.
Jumala ei lähetä vaikeuksia tehdäkseen meistä parempia, -
mutta on totta, että jos kestämme vaikeuksissa ja menemme niistä läpi, -
meistä tulee vahvempia, -
koska olemme käyttäneet sitä, mitä Jumala on meille antanut.
Jumala antoi meille myös lihakset, mutta jos emme ikinä käytä niitä, -
niistä tulee heikkoja.
Vaikeuksia siis tulee, koska elämme langenneessa maailmassa, -
mutta jos opimme kestämään ne hyvän sotilaan lailla, -
olemme niiden jälkeen vahvempia ja teemme opetuslapsia paremmin.
Olemme myös parempia opetuslapsia, jos opimme pysymään lujina.
"Kärsi vaivaa niinkuin ainakin jalo Kristuksen Jeesuksen sotamies."
Paavali siis käyttää sotilasta esimerkkinä siitä, -
miten meidän tulisi toimia ja tehdä opetuslapsia.
Toisin sanoen opetuslapseus on kurinalaista toimintaa.
Tämä asenne näkyy vain todella harvoissa ihmisissä.
Raamattukouluihimme tulee tuhansia opiskelijoita, ja opetamme heille tätä.
Heidän on oltava sotilaita ja karaistava itsensä.
Epäröin puhua tästä, koska tiedän, että jotkut irrottavat pari lausetta -
puheestani asiayhteydestään ja väittävät minua joksikin, jota en ole.
Silti nämä asiat on sanottava.
Toivon, että teette minulle oikeutta ja käsittelette niitä asiayhteydessään.
Nykyisin on paljon kristittyjä, jotka ovat tunteellisesti niin heikkoja, -
etteivät he pysty käsittelemään sitä, että joku sanoo heistä pahan sanan.
Saatatte luulla, että keksin tämän tarinan, mutta se on totta.
Kerran eräs raamattukouluni oppilas tuli luokseni itkien maanantaiaamuna.
Tällä miehellä oli aina ongelmia. Jos häneltä kysyi: "Mitä kuuluu?", -
hän kertoi pitkän listan ongelmistaan, niitä riitti aina.
Kun hän tuli, kysyin: "Mikä hätänä?", koska hänellä aina jokin oli hätänä.
Hän oli ollut jumalanpalveluksessa janoten kuulla Jumalan sanaa, -
mutta hänen edessään istuvat kaksi naista juttelivat koko saarnan ajan, -
eikä hän voinut keskittyä siihen, joten paholainen oli varastanut sen häneltä.
Olin juuri soittanut ystävälleni, joka oli menettänyt vaimonsa -
yli 50 vuoden avioliiton jälkeen. Halusin kuulla, kuinka hän voi.
Hän ylisti Jumalaa, vaikka oli juuri menettänyt vaimonsa.
Hän oli vahva ja voi hyvin, tämä mies toimistossani itki, -
parin naisen kuiskuttelun vuoksi. Tämä on todellista heikkoutta.
Anteeksi, että olen suorasukainen, mutta jos olisin Jumala, -
heittäisin tuon kaverin avaruuteen ja hankkiutuisin eroon hänestä.
Kysyin, miksei hän siirtynyt muualle. Se ei juolahtanut hänen mieleensä.
Hän vain istui ja itki, koska paholainen oli vienyt häneltä Sanan.
Opetuslapsen on oltava vähän vahvempi.
Joskus, kun ihmiset soittavat rukous- puhelimeen ja kertovat ongelmiaan, -
minun on purtava huultani, etten nauraisi heille päin naamaa.
"Tämäkö sinua vaivaa? Minulle tapahtuu pahempaa hyvinä päivinä."
Monet eivät ole tarpeeksi lujia. Kulttuurimme suosii tunteellisuutta.
Jotkut teistäkin rypevät jokaisessa negatiivisessa tunteessaan.
Joskus meidän pitää vain nousta ja päättää laittaa jalkaa toisen eteen.
Emme saa jäädä imemään peukaloa ja antaa tunteen voittaa.
Meidän on oltava lujempia. Toki on myös oikeita ongelmia, -
eikä Herra halua, että hautaamme tunteemme, se estää paranemisen, -
mutta meidän on opittava olemaan lujia.
Monesti olisin halunnut juosta pakoon, valittaa tai ruikuttaa, -
mutta silti olen vain jatkanut sitä, mihin Jumala on minut kutsunut.
Tämän asian opin armeijassa. Siellä ihmiset karaistaan.
Epäröin kertoa tätä, koska ihmiset luulevat, että liioittelen, -
mutta pidän kiinni todistuksestani.
Kun minut kutsuttiin armeijaan, olimme keskellä Vietnamin sotaa.
Koulutus tapahtui raivoisalla vauhdilla.
Viiden kuukauden päästä palveluksen alkamisesta olin jo Vietnamissa.
Peruskoulutukseen oli vähän aikaa, ja se oli ilkeää. Meitä simputettiin.
Ryhmässäni loukkaantui ja jopa kuoli ihmisiä.
Niin todella tapahtui.
Kerran eräs mies tuli seisomaan riviin aikaisin aamulla.
Hänellä oli niin paha akne, ettei hän pystynyt ajamaan partaansa kunnolla -
ilman, että olisi saanut naamansa verille. Se oli täynnä finnejä.
Naamaan oli jäänyt joitakin karvoja. Kersantti huomasi ne ja kirosi hänet.
Mies lähetettiin hakemaan partaveitsi, ja hän joutui ajamaan parran -
kuiviltaan asennossa. Koska hänellä ei ollut peiliä, hän sai aikaan haavoja.
Kersantti sanoi, että veitsi oli liian tylsä ja hieroi sitä betoniin, -
mikä tietysti tuhosi veitsen, ja laittoi miehen ajamaan partansa sillä.
Mies seisoi kasvot vuotaen verta, ja kersantti huusi hänelle.
He kiusasivat ihmisiä, olivat ilkeitä ja tekivät täysin turhia asioita.
Kerran, kun monet muut olivat lomalla, puhuin erään kersantin kanssa.
Tapasin hänet tilanteessa, jossa hän oli rennompi -
ja kysyin, miksi he oikein simputtivat ihmisiä.
Mies avautui minulle ja sanoi: "Te olette pelkkiä mammanpoikia.
Te olette vasta vauvoja, jotkut ovat vasta 17-vuotiaita.
Teidät lähetetään Vietnamiin, missä teidät yritetään tappaa.
Ette pidä käsittelystäni, mutta jos en karaise teitä niin, -
että kestätte vaikeuksia, joudutte paniikkiin ja kuolette siellä.
Ette ehkä ymmärrä, mitä teen, mutta yritän kovettaa teitä."
En tarkoita, että olisin samaa mieltä kaikista heidän keinoistaan, -
mutta ymmärsin, että hän oli oikeassa. Sotilaan on oltava luja.
En tiedä, onko joku teistä nähnyt elokuvan "Pelastakaa sotamies Ryan".
En voi sanoa, että pidän siitä, koska siinä tapahtuu kamalia asioita, -
mutta minusta on välttämätöntä, että näemme sellaisia asioita, -
jotta muistaisimme hinnan, jonka veteraanit ovat maksaneet.
Heidänkin mielestään se on tarkka kuvaus Normandian maihinnoususta.
En ole elokuvasta innoissani, mutta minusta se on hyvin tehty.
Siinä on kuitenkin yksi kohtaus, josta olen eri mieltä.
Siinä miehet kävelivät pitkin Ranskan peltoja etsien sotamies Ryania -
ja alkoivat puhua yksinäisyydestään ja siitä, että kaipasivat perhettään.
He puhuivat koskettavista, tunteellisista asioista.
Se on heijastus nykyajan kulttuurista, jossa olemme kasvaneet.
Nykyisin ihmiset pohtivat tunteitaan jatkuvasti.
Oma kokemukseni on Vietnamista, jossa kävimme läpi kovia taisteluita.
Siellä ei koskaan ollut hetkeä, jolloin olisimme istuneet alas, -
puhuneet tunteistamme ja päästäneet niitä ulos.
En sano, ettei meillä ollut tunteita. Kaikki meistä kaipasivat perhettään.
Kukaan ei pitänyt tilanteesta, jossa olimme, mutta emme puhuneet siitä.
Ainakaan omana armeija-aikanani sotilaat eivät tehneet niin.
Jos olisimme avanneet tunteiden padon ja alkaneet puhua niistä, -
emme olisi enää voineet pysäyttää tunteiden ja pelkojen virtaa -
emmekä olisi pystyneet toimimaan.
Yksi asioista, joita sotilaat tekevät, on itsensä kovettaminen.
Se ei tarkoita, ettei heillä olisi tunteita tai ettei heitä sattuisi, -
mutta he kestävät sen kuin sotilaat.
Tiedän puhuvani ihmisille, jotka ovat kasvaneet tunteikkaassa kulttuurissa.
Teistä tämä on täysin väärin, mutta joskus on oltava vahva Herrassa.
Sille on paikkansa. Olen noussut ylös ja mennyt palvelemaan ihmisiä, -
vaikka elämässäni on tapahtunut vaikeita asioita.
En avaudu tunteistani, vaan teen työni kuin mitään ei olisi tapahtunut.
Puhun Herrasta, koska tapahtuipa minulle mitä vain, Hän on aina sama.
Hän rakastaa ihmisiä ja haluaa koskettaa heitä ja sanoa heille jotain.
On tärkeämpiä asioita kuin tunteeni, ja olen oppinut kestämään vaikeuksia.
Tästä on pakko puhua.
Jae 4: "Ei kukaan, joka sodassa pal- velee, sekaannu elatuksen toimiin, -
sillä hän tahtoo olla mieliksi sille, joka on hänet palkannut."
Paavali vertaa edelleen opetuslasten tekemistä sotilaan työhön.
Ihmisten on lakattava rypemästä tunteissaan. Kuulin tarinan naisesta, -
joka yritti saada vastahakoisen miehensä kirkkoon sunnuntaina: -
"Sinun on mentävä, koska lapset ottavat sinusta mallia.
Minäkin haluan, että menet sinne. Lisäksi olet seurakunnan pastori."
Tämä on vitsi, mutta olen toiminut pastorina seurakunnissa, -
ja joskus olisin mieluummin juossut pakoon tai jättänyt menemättä sinne.
Aina ei vain huvita palvella, mutta on opittava kestämään vaikeuksia.
"Ei kukaan, joka sodassa palvelee, sekaannu elatuksen toimiin, -
sillä hän tahtoo olla mieliksi sille, joka on hänet palkannut."
Tiesitkö, että sotilaillakin on vaimot, lapset, kodit ja autot?
Heillä on kaikki samat asiat, jotka muillakin ihmisillä on, -
mutta he ovat sitoutuneet palvelemaan omaa maataan.
Täällä USA:ssa puhutaan valtion asioista.
Se tarkoittaa, ettei elämämme ole meidän, vaan kuulumme maallemme.
Kun Afganistanin ja Irakin sodat alkoivat, -
monilla reserviläisillä oli työpaikka, perhe ja kaikki, mitä muillakin oli.
Reserviläisinä he olivat kuitenkin sitoutuneet puolustamaan maataan.
Kun heidät kutsuttiin sotaan, he jättivät kaiken heti.
Monet jättivät työnsä, ja yrittäjät joutuivat lopettamaan yrityksensä.
Eräskin hammaslääkäri joutui sulkemaan vastaanottonsa.
He jättivät vaimonsa, lapsensa, kotinsa, autonsa, koiransa, kaiken.
He eivät olleet kiinni näissä arkielämän asioissa.
Meilläkin on monet noista asioista, mutta sitoumuksemme on tärkeämpi.
Jos teemme opetuslapsia, meidän on opetettava heillekin tuo sama asenne.
Kaikkien meidän on asuttava jossain, tarvitsemme ruokaa ja työn, -
ja nuo asiat ovat sinänsä hyviä, mutta jos haluat olla opetuslapsi, -
sinun on oltava valmis jättämään ne kaikki, jos Herra käskee niin.
Ihmiset sanovat minulle, että Herra on kutsunut heidät raamattukouluun -
tai johonkin muuhun, ja he tietävät, että Herra on puhunut, -
mutta he eivät haluaisi jättää hyvää työpaikkaa juuri ennen eläköitymistä -
tai eivät halua muuttaa, koska sukulaiset tarvitsevat heitä.
Tuo ei ole opetuslapsen asenne. Sotilaallakin on kaikenlaista, -
mutta kun hänet kutsutaan, hän lähtee, pitipä siitä tai ei.
Lähdöstä saattaa koitua vaikeuksia, mutta sotilas tekee, mitä käsketään.
Samoin opetuslapsella on koti, perhe, sukulaisia ja ystäviä, -
mutta jos Jumala käskee hänen muuttaa toiselle puolelle maapalloa, -
hän tekee sen, jos on varma, että kyseessä on Jumala.
Hän ei ole kiinni tämän maailman asioissa.
Jos Jumala käskisi joidenkin teistä aloittaa palvelutyön -
ja muuttaa muualle, teiltä menisi vuosia päästä siihen tilanteeseen, -
että voitte totella Jumalaa. Asian ei pitäisi olla näin, -
vaan teidän pitäisi olla valmiita heti. Opetuslapsi on sitoutunut Jumalaan.
Hän asettaa Jumalan valtakunnan oman valtakuntansa edelle.
Sinun on tehtävä tuo päätös, jos et ole tehnyt sitä.
Sotilas ei siis ole kiinni arkielämän asioissa, -
jotta voisi olla mieliksi sille, joka on kutsunut hänet sotilaaksi.
On asioita, jotka ovat tärkeämpiä kuin oma hyvinvointisi.
Itse asiassa on monia sellaisia asioita.
Yhteiskuntaamme hallitsevat ihmiset, jotka eivät ole opetuslapsia.
Kulttuurissamme on kyse vain siitä, että saamme kaiken haluamamme -
niin nopeasti kuin mahdollista ja sitten istumme sen päällä.
Tuollainen ei ole hyvä asenne opetuslapselle.
Meidän on yritettävä enemmän miellyttää Jumalaa kuin itseämme.
Jos eläisimme niin, takaan, ettemme joutuisi velkavankeuteen, -
koska Jumalan sana ei käske toimimaan niin.
Koko tämä maailmanlaajuinen talouskriisi iski, -
koska ihmiset eivät seuranneet Raamatun ja Pyhän Hengen johtoa.
He ottivat niin paljon lainaa, että tarvitsivat varman toimeentulon -
selvitäkseen niistä. Heidän päänsä pysyi hädin tuskin veden pinnalla, -
ja pieni töyssy sai kaiken hajoamaan käsiin.
Heidän ei olisi koskaan pitänyt päätyä siihen tilanteeseen.
Jos olet opetuslapsi ja seuraat Herraa, Hän johdattaa sinua niin, -
että sinulla on riittävästi rahaa etkä ole ylivelkaantunut, -
koska et hanki kaikkea, mitä sinun tekee mieli.
Jos ihmiset olisivat rukoilleet ennen kuin ostivat uuden taulutelevision, -
Jumala olisi voinut sanoa, etteivät he oikeastaan tarvitse sitä -
tai kaikkia muitakaan turhia laitteita. Hän saattaisi puhua monenlaista.
Hän saattaisi meidät tilanteeseen, jossa kaikki tuo ei vaikuttaisi meihin.
Tämä on opetuslapsen asenne. Sotilaallakin on omaisuutta, -
eikä siinä ole mitään pahaa, kunhan olet sitoutunut Jumalaan -
ja valmis tekemään, mitä Hän haluaa.
Sotilaan on oltava valmis jättämään kaikki lyhyellä varoitusajalla.
Jos olet opetuslapsi, sinulla pitäisi olla sama asenne.
Sinun tulee pystyä sanomaan, että Jumala on tärkein elämässäsi.
Jos Jumala vaikkapa kutsuisi sinut johonkin raamattukouluistamme, -
alkaisit neuvotella Hänen kanssaan eläkehaaveistasi ja suunnitelmistasi -
ja nuo asiat estäisivät sinua tulemasta, et olisi todellinen opetuslapsi.
Todellinen opetuslapsi on kuin sotilas, joka on sitoutunut lähtemään, -
kun kutsu käy. Hän ei ala neuvotella, vaan lähtee.
Sotilas lähtee hetken varoitusajalla. Hän saa käskyn ja toimii.
Hän ei ala neuvotella upseerinsa kanssa, itkeä ja valittaa, -
ettei halua tehdä sitä, vaan sotilas ottaa käskyjä vastaan ja toimii.
Tämä on voimakas kuva. Voisin opettaa tästä vielä pitkään -
ja uppoutua siihen vielä syvemmälle. Harvoilla kristityillä on tämä asenne.
Harvat ovat niin sitoutuneita Herraan, että ovat valmiit luopumaan kaikesta, -
kuolemaan uskonsa vuoksi ja tottelemaan Jumalaa.
Tuollaisia kristittyjä on harvassa. Koska nämä ovat minusta -
opetuslapsen tuntomerkkejä, voinen sanoa, että opetuslapsiakin on vähän.
Harvat seuraisivat Jumalan käskyä ennemmin kuin omaa tahtoaan.
Raamatussa meitä käsketään löytämään ilomme Herrasta -
ja olemaan nojaamatta omaan ymmärrykseemme.
Useimmat vain seuraavat omia mielihalujaan ja toivovat, -
että Herra hyväksyy sen. Se ei ole opetuslapsen eikä sotilaan asenne.
Nämä ovat voimallisia asioita.
Perustaessaan Charis-raamattukoulun Andrew vaati, että kaikki opiskelijat -
osallistuvat lähetysmatkalle toisena opiskeluvuotenaan.
Näistä matkoista on tullut monille opiskelun huippukohta.
Näin kävi myös opiskelijaryhmälle, joka lähti Berliiniin.
Opiskelija Joshua Jackson, joka pitää itseään mediapastorina -
ja haluaa tallentaa käytännön evankeliointia, kuvasi matkan.
Berliini, Saksa 11.―22.4.
Olen Jeff Serio ja johdan European Initiative -järjestöä. Tässä on vaimoni.
Rakastamme Charis-raamattukoulua. Kiitos, että tulitte Berliiniin!
Kiitos, että olette antaneet elämänne, jotta asiat muuttuisivat pysyvästi!
Ihmiset kertoivat, että täällä on hengellisesti todella pimeää.
Alle 1 prosentti ihmisistä on uskovia.
Monet eivät ole koskaan kuulleet Jumalasta tai Jeesuksesta.
Tiesimme sen. Jotkut tapaamamme ihmiset eivät tienneet Jumalasta -
tai että joku rakastaa heitä eikä odota saavansa mitään vastineeksi.
Kaikki heidän elämässään on pettänyt, ihmiset, työ ja rakkaus.
He etsivät jotakin tai jotakuta, joka ei koskaan petä heitä.
Tiedämme, että Jumala on hyvä ja täysin heidän puolellaan.
Tästä olisi paljon kerrottavaa. Matka oli upea.
Jokaiselta kannalta, fyysisesti, hengellisesti ja emotionaalisesti -
matka ylitti odotukseni.
Herra antoi minulle kuvan muureista, jota tulen käyttämään palvelutyössäni.
Meidän on tuhottava muurit, jotta voisimme rakentaa ne.
Saksassa se tapahtui konkreettisesti 1990-luvulla, kun muuri murtui.
Nyt murramme hengelliset muurit ja rakennamme uudet, -
jotka keskittyvät Kristukseen.
Charis-raamattukoulun tiimi on ollut viimeiset 10 päivää Berliinin kaduilla.
He esittivät voideltuja draamoja, ja olemme tehneet muutakin luovaa -
herättääksemme ihmisten huomion.
Tuhannet ovat nähneet ja kuulleet evankeliumin.
Yli 40 ihmistä on tullut uskoon heidän työnsä kautta.
Rakastan Charis-raamattukoulua ja olen kiitollinen suhteestamme siihen.
Lähettäkää lisää tiimejä Eurooppaan järjestömme luo!
Nähdään ensi vuonna! ―Kiitos ja hei hei!
Charis-raamattukoulu lähettää lisää opiskelijoita Berliiniin, -
mutta entinen opiskelijamme Gunar Gerthe avaa myös ensimmäisen -
Charis-raamattukoulun Saksassa.
Halusimme näyttää tämän videon, jotta näkisit kokonaiskuvan.
Katsojanamme olet osa kaikkea, mitä teemme, ja kaikki se on osa sinua.
Tervetuloa mukaan yhä laajenevaan Charis-raamattukoulujen verkkoon!
Andrewin opetussarja evankelioinnista ja opetuslapseudesta -
on saatavissa CD- tai DVD-levyillä sellaisena kuin se on esitetty tv:ssä, -
mutta ilman suomenkielistä tekstitystä.
Se, mistä opetin tänään, sopii hyvin yhteen opetukseni kanssa, -
jonka nimi on "Itsekeskeisyys, kaiken murheen lähde".
Opetin tästä jokin aika sitten, mutta jos et saanut tuota vihkosta, -
tarjoamme sitä jälleen tänään.
Kuten olen sanonut, opetuslapseuteen kuuluu se, että Jumala on etusijalla -
ja itserakkautemme vähenee. Kohta saat lisää tietoa tilaamisesta.
Jos haluat vihkosen "Itsekeskeisyys, kaiken murheen lähde", -
se on saatavissa englanniksi hintaan 2,99 puntaa.
Voit tilata materiaaleja luottokortilla nettisivujemme kautta.
Siellä on myös lisätietoja tuotteista ja ilmaista lisämateriaalia.
Voit myös tilata materiaaleja puhelimitse arkisin klo 7―16 (GMT).
Palvelunumeromme näkyy ruudulla.
Muista maatunnus, jos soitat Ison-Britannian ulkopuolelta.
Jos linja on varattu, voit myös tilata materiaaleja nettisivujen kautta -
milloin vain osoitteessa www.awme.net.
Ota yhteyttä jo tänään!
Suomennos: Anni Lähteenmäki