Tere tulemast vaatama saadet "Evangeelium Andrew Wommackiga"
mis räägib Jumala armust ja tingimusteta armastusest.
Siin aga Andrew Wommack isiklikult.
Tere tulemast vaatama taas me saadet!
Rääkisin möödunud saates 2. Timoteose 2:1-2 põhjal,
kuidas Jumal andis need salmid mulle.
Loomulikult pole need vaid mulle, aga kõigile,
kuid Jumal kõnetas mind nende salmide kaudu,
mis pani aluse Charise piiblikooli rajamisele.
2. Timoteose 2:2:
"Ja mida sa minult oled kuulnud paljude tunnistajate kuuldes,
see anna ustavate inimeste hoolde, kes edaspidi sobivad õpetama ka teisi.
See on kogu jüngerluse tuum -
leida ustavaid mehi ja naisi, kellele õpetada Jumala Sõna tõdesid
ja kes omakorda lähevad välja ning teevad uusi jüngreid.
See on kogu mõte
nii minu teenistuse, piiblikoolide kui kõige muu taga -
püüe teha jüngreid.
Salm 3: "Kannata koos minuga kurja nagu Kristuse Jeesuse tubli sõdur!"
See salm seob kaks eelnevat kõik omavahel kokku.
See pole eraldi mõte, vaid käib eelnevate salmidega kokku,
mis räägivad nende tõdede edastamisest
teistele inimestele.
Usun, et seda võib võtta kahte moodi.
Esiteks inimese näol, kes jüngerdab ja kes peab taluma kurja ehk raskusi.
Kui sa ei suuda probleemidega toime tulla;
kui oled nõrk ja kukud pidevalt läbi,
ei suuda sa ka teistes midagi head esile tuua.
Nii et see, kes jüngerdab teisi, peab õppima taluma raskusi.
Aga samas on see ka miski, mida peame õpetama inimestele.
Seda, kuidas taluda raskusi.
Las ma selgitada siin midagi.
See salm ei väida, et raskused tulevad Jumala käest.
On suur hulk kristlasi, kes õpetavad,
et Jumal on see, kes toob su ellu probleeme
ja et Jumal kasutab probleeme sinu paremaks muutmiseks jne.
Kui see vastaks tõele, oleks Kristuse Ihu juba ammu täiuslik,
sest me kõik oleme kogenud haigusi, haiget saamisi, valu ja palju muud.
Raskused ei muuda sind paremaks.
Või las ma öelda seda teisiti -
Jumal ei saada sulle raskusi, et sind paremaks muuta.
Küll aga on tõsi, et kui pead vastu keset neid raskusi
ja tuled neist läbi,
muutub ka su tahtejõud tugevamaks.
Sest sa oled võtnud selle, mille Jumal on sulle andnud
ja kasutanud seda.
See on nagu lihastega.
Kui sa aga ei kasuta neid, jääd nõrgaks.
Sa pead kasutama oma lihaseid.
Raskused tulevad, kuid mitte seetõttu, et Jumal neid saadaks,
vaid seetõttu, et me elame langenud maailmas,
kus elab inimesi, kes kritiseerivad sind ja tõusevad su vastu.
Kui aga jääd tugevaks ja õpid tubli sõdurina taluma raskusi,
oled peale seda palju parem.
Oled palju pädevam tegema jüngreid ja oled ka ise palju parem jünger,
kui õpid jääma püsima keset raskusi.
2. Timoteose 2:3:
"Kannata koos minuga kurja nagu Kristuse Jeesuse tubli sõdur!"
Paulus toob siin sisse sõduri näite, et näidata meile,
kuidas peaksime käituma ja teisi jüngerdama.
Ehk teisisõnu -
jüngerluses peab olema teatud distsipliin.
Seeaga on miski, mida paljudel inimestel pole.
Nii paljudel inimestel pole distsipliini.
Me piiblikoolides käib sadu ja tuhandeid inimesi
ja see on üks asi, mida neile õpetame -
sõduriks olemist ja sitkust.
Ma pisut pelgan öelda neid asju,
sest osa inimesi lihtsalt plõksib kanalite vahel
ja kuuleb nii mu öeldust vaid teatud segmente,
mis on konteksti välised
ja mis jätab mu õpetusest mulje, mis see tegelikult pole.
Sellest hoolimata vajavad need asjad ütlemist,
mistõttu palun siis vähemalt, et kuulaksite neid õiges kontekstis.
Meil on tänapäeval palju hädiseid kristlasi.
Kohe tõsiselt.
Nad on emotsionaalselt nii haprad,
et nad lihtsalt ei tule sellega toime, kui keegi ütleb midagi nende kohta.
Osad teist arvavad, et lihtsalt luuletan siin,
aga ei luuleta ma midagi.
Üks mees, kes käis me piiblikoolis,
tuli ühel esmaspäeva hommikul nuttes mu juurde.
Sel mehel oli alati mingi probleem.
Kui oleksid küsinud ta käest: "Kuidas sul läheb?",
oleks ta rääkinud sulle kõigist oma probleemidest.
Tal oli alati mingi häda.
Nii ta siis tuli nuttes mu kontorisse
ja ma küsisin: "Mis nüüd siis viga?", sest tal oli alati midagi viga.
Ta ütles, et oli käinud koguduses, sest oli nii näljane Jumala Sõna järele.
Tema ees aga oli istunud kaks naist,
kes muudkui jutustasid ja naersid kogu teenistuse vältel
ja nii ei saanud ta keskenduda jagatavale sõnumile.
Saatan olla röövinud temalt selle väärtusliku sõnumi
ja see ongi põhjus, miks ta nuttis.
Olin just enne seda lõpetanud telefonikõne ühe sõbraga,
kelle naine oli hiljuti surnud. Nad olid olnud abielus üle 50 aasta.
Tahtsin küsida oma sõbralt, kuidas tal läheb
ja ta kiitis Jumalat.
Ta oli kaotanud oma naise,
kellega ta oli olnud üle 50 aasta abielus,
kuid ta oli tugev ja kiitis ning ülistas Jumalat.
Samas kui see teine vend nuttis mu kabinetis,
kuna kaks naist kirikus olid sosistanud terve teenistuse aja.
See on ikka täiega hädapätakuse tipp.
Vabandage mu otsekohesust,
aga kui ma oleks Jumal,
ma kuppaks sellise venna kuhugi kosmosesse,
et temast lahti saada.
Tõsiselt! Mis sul viga on?
Küsisin ta käest, miks ta kohta ei vahetanud,
kuid ta ei osanud selle peale tullagi.
Ta lihtsalt istus ja nuttis, sest saatan röövis talt' Jumala sõna.
Kui sa tahad olla Jeesuse jünger või teha jüngreid,
pead olema pisut sitkem kui see vend.
Inimesed, kes on tulnud eestpalvele,
on jaganud oma probleeme minuga ja nutnud kõige täiega.
Olen vahel pidanud kõige täiega hammustama huulde,
et mitte naerda kõva häälega
ja küsida: "Ongi kõik? See ongi see, mis teid häirib?"
Mu parimatelgi päevadel on juhtunud hullemaid asju
kui nende lood.
Meil on tänapäeval palju kristlasi, kes pole piisavalt tugevad,
sest me oleme pigem julgustanud õrna ja tundelist poolt.
Osad teistki on ammutanud endasse kõik negatiivsed mõtted ja tunded,
samas kui vahel on lihtsalt vaja ajada end püsti
ja hakata samm sammu järel liikuma,
selle asemel, et nutta kodus patja
ja lasta sel kõigel enda üle võimust võtta.
Sa pead tugevaks saama.
Ma ei väidagi, et inimestel pole päriselt raske
või et Jumal ootaks, et lihtsalt neelaksid selle alla
ega jagaks seda Temaga ega saaks terveks.
Küll aga ütlen, et peame õppima olema sitkemad.
Mu elus on olnud palju kordi,
kus olen tahtnud alla anda, plehku panna, nuriseda jne.
Olen kogenud ja tundnud paljusid asju,
aga Jumal on kutsunud mind tegema teatud asju
ja nii ma lihtsalt jätkan nende tegemist.
See on üks neid asju, mida ma sõjaväes õppisin.
Seal tuunitakse sind kiiresti sitkeks.
Ma ei tihka väga neid asju jagada, sest on neid, kes arvavad, et liialdan.
Kuid see on mu tunnistus ja ma jään selle juurde.
Mind saadeti sõjaväkke Vietnami sõja tippajal.
Meid läkitati Vietami, kus kõik käis kiirelt ja tuliselt.
Olin 5-6 kuud Vietnamis lõksus.
See oli üsna lühike aeg,
aga nad "piinasid" meid selle aja jooksul täiega.
Baastreening oli ikka täiega jube!
Nägin inimeste laatsaretti saatmist,
rasside vahelist mässamist,
mu kaaslaste tapmist.
See tõesti sündis nii.
Üks me meestest läks varahommikusele rivistusele.
Tal oli nii halb akne,
et ta ei saanud korralikult habetki ajada,
ilma, et oleks endale sisse lõiganud.
Nii käiski ta oma punnides näoga ringi
ja seetõttu polnud ka ta habe kõige paremini aetud.
Rivistuse ülem vaatas teda ja needis teda maa põhja:
"Mis habemeajamine ka see on?"
Ta käskis mehel minna oma žileti järele
ja pani ta ilma mingite vahenditeta rivis habet ajama.
Tal polnud peeglit ega midagi ja ta lõikas endale igalt poolt sisse.
Rivistuse ülem ütles, et žilett on nüri,
mispeale ta hõõrus seda vastu betooni,
mis loomulikult lõhkus žileti täiesti,
kuid millega mees pidi edasi habet ajama.
Seal ta siis seisis, veri näost tilkumas.
Rivistuse ülem aga karjus:
"Vaata, et sa enam kunagi rivistusele ei tule!"
Nad lihtsalt kiusasid mehi ja olid julmad.
Nad tegid asju, mis polnud üldse vajalikud.
Mäletan üht nädalalõppu, kui enamus mehi olid kuskil väljas
ja ma sain rääkida ühega neist rivistuse seersantitest.
Tabasin ta hetkel, kui ta otsekui lasi oma fassaadil langeda
ja küsisin, miks nad mehi sedasi kiusavad ja piinavad?
Ta avas end mulle ja ütles:
"Te kõik olete siin parajad memmepojd.
Paras kamp tittesid.
Osad teist on alles 17-aastased.
Teid ollakse valmis saatma Vietnami,
kus omakorda ollakse valmis teid tapma.
Ja isegi, et teile see ei meeldi,
siis kui ma ei kasvata teis vaprust ja sitkust
ega saa teid punkti, kus suudaksite kannatada raskusi,
annate te Vietnamis lihtsalt otsad ja sattute paanikasse.
Te ei pruugi mõista, mida ma teen,
aga pingutan selle nimel, et teist saaks sitked vennad."
Ma ei ütle, et oleksin nõustunud kõigi taktikatega, mida kasutati,
aga korraga ma mõistsin, et see on tõsi.
Sõdur peab olema sitke.
Ma ei tea, kas olete näinud filmi "Reamees Ryani päästmine"?
Me ei saa väga öelda: "Oh, see film meeldis mulle täiega!",
sest seal juhtus kohutavaid asju - elu kaotus ja palju muud.
Küll aga usun, et on oluline näha asju selliselt
ja pidada meeles hinda, mis on makstud.
Isegi II Maailmasõja veteranid on öelnud,
et see on kõige tõetruum film Normandia maabumisest,
mida nad on eales näinud.
Jah, ma ei saa öelda, et tegu oleks mu lemmikfilmiga,
aga hea ja olulise filmiga igal juhul.
Küll aga oli seal üks osa, millega ma polnud üldse nõus.
Kui nad kõndisid seal üle Prantsusmaa põldude,
otsides reamees Ryanit,
siis nad ajasid omavahel juttu stiilis:
"Kas tunned end vahel üksildasena? Igatsed sa ka oma pere järele?"
Ja siis nad rääkisid sellistest tundelistest asjadest,
mis peegeldavad väga hästi me tänast ühiskonda,
kus osa inimesi on kasvanud üles
pidevalt oma tundeid jälgides ja läbi käies,
hinnates, on nad kurvad või rõõmsad.
Minu kogemuse põhjal Vietnamist, kus kogesime ikka väga raskeid asju,
polnud mitte kordagi hetke,
kus oleksime istunud maha ja rääkinud oma tunnetest,
lastes oma tunded valla.
Ma ei ütle, et meil polnud neid tundeid.
Kõik me igatsesime oma kodu ja pere järele.
Kellelegi meist ei meeldinud olla seal, kuid me ei rääkinud sellest omavahel.
Vähemalt sel ajal, kui ma sõjaväes olin,
ei teinud sõdurid selliseid asju.
See olnuks otsekui needus,
kui oleksidki avanud end ja jaganud kõiki neid tundeid -
oma hirme ja kõike muud.
Seda tehes oleksid päästnud kui needuse valla,
mida poleks saanud enam peatada
ja keegi poleks saanud enam edasi toimida.
Üks asi, mida sõdurid teevad, on see, et nad muutuvad sitkeks.
See ei tähenda, et nad ei tunne midagi ega koge valu,
kuid sõduritena peavad nad taluma raskusi ja karmust.
Tean, et meid vaatab inimesi,
kes on kasvanud üles nö tunnete-keskses ühiskonnas
ja sa pead mu juttu täiesti valeks, millest tuleb eemale hoida.
Kuid on aeg, kus peame olema tugevad ka Issandas.
Selleks on ka oma aeg ja koht.
Mu elus on olnud aegu,
kus olen kogenud kohutavaid tragöödiaid
ja samas pidanud minema lavale ning kuulutama Jumala Sõna.
Ja selle asemel, et jagada kõigile, kuidas end tunnen,
valades murtuna välja kõik oma tunded,
olen ma lihtsalt tegutsenud edasi otsekui midagi poleks juhtunudki,
rääkides sellest kõigest vaid Jumalaga.
Sest, mis iganes ka mu elus ei toimuks -
Jumal on ikka endine ja armastab inimesi,
soovides jõuda nendeni oma sõnumiga.
Nii on asju, mis on olulisemad mu tunnetest.
Nii olen õppinud taluma raskusi kui tubli Kristuse sõdur.
Neist asjadest on vaja rääkida.
2. Timoteose 2:4: "Ükski, kes on sõjateenistuses,
ei seo end argielu askeldustega,
kui ta tahab jääda meelepäraseks sellele, kes ta on sõduriks kutsunud."
Paulus jätkab siin sõduri näitega jüngerdamise teema juures.
Me peame saama inimesed punkti, kus nad muutuvad sitkeks
ega prae end liiga palju oma tunnetes.
Kuulsin kord ühest naisest,
kes püüdis saada oma meest minema temaga pühapäeval kirikusse.
Mees ei tahtnud minna, aga naine ütles, et ta peab.
Mees küsis: "Miks?"
ja naine vastas: "Me laste pärast, kes jälgivad sind ja vajavad eeskuju.
Ka mina vajan, et tuleksid kirikusse.
Pealegi oled sa selle koguduse pastor."
Jah, see on nali,
kuid olles ise olnud pastor, on minugi elus olnud aegu,
kus oleksin raudselt jalga lasknud, kui oleksin vaid saanud.
Sul pole alati tahtmist inimesi teenida
ja ometi pead sa need raskused välja kannatama.
"Ükski, kes on sõjateenistuses, ei seo end argielu askeldustega,
kui ta tahab jääda meelepäraseks sellele, kes ta on sõduriks kutsunud."
Teadsid sa, et sõduritel on ka naised ja lapsed?
Kodud, autod ja kõik muu, mis teistelgi inimestel.
Erinevus aga on selles,
et nad on pühendanud oma elu teenimaks oma riiki.
USA's on selleks oma väljend - teenima "riigi asju".
Teistpidi tähendab see seda, et su elu ei kuulu sulle.
Sa kuulud oma riigile.
Nii et kui USA alustas sõda Afganistanis ja Iraanis,
olid paljud mehed reservis.
Nad tegid karjääri, neil olid oma pered ja tööd -
kõik, mis igal ühel teiselgi.
Aga nad olid reservis,
sest nad olid pühendanud oma elu oma riigi teenimisele ja kaitsmisele.
Neid kutsuti teenistusse ja nad jätsid oma töö.
Paljud olid ka ettevõtjad.
Nägin lugu ühest mehest, kel oli oma hambakliinik,
aga ta pidi selle sulgema, sest ta kutsuti tagasi teenistusse.
Sa jätad nii oma naise kui lapsed,
oma kodu, koerad, autod ja kõik, mis sul on.
Selle maailma asjad ei seo sind.
Kristlasena see ei tähenda, et sa ei võiks omada neid asju,
aga su pühendumine Jumalale ületab need kõik.
Kui tahad teha jüngreid,
pead süstima seda sama suhtumist inimestesse, keda sa jüngerdad.
Me kõik vajame kohta, kus elada ja toitu, mida süüa.
Me vajame tööd ja kõike muud, mis kõik on omal kohal.
Kui aga tahad olla tõeline jünger,
pead olema valmis loobuma sellest kõigest,
kui Jumal su käest seda palub.
Inimesed ütlevad mulle pidevalt: "Jumal kutsub mind piiblikooli"
või "Jumal kutsub mind jumalariigi tööle"
või mis iganes muud lood.
Nad ütlevad: "Tean, et Jumal on seda rääkinud, aga...
Mul on veel vaid paar aastat pensionini jäänud."
"Aga mis mu töökohast saab?"
"Aga ma olen alati vaid siin, selles kohas elanud!"
"Mis mu sugulastest ja lastelastest saab?"
Neil on nii palju neid "agasid",
aga need ei kuulu tõelise jüngri juurde.
Sõduril on ka kõik need asjad olemas, aga niipea, kui kutse tuleb, ta läheb.
Talle ei pruugi see meeldida ja ta ei pruugi olla elevil sellest;
see võib tuua kaasa raskusi paljudele,
aga ta teeb, mida ta tegema peab.
Nõnda on ka tõelisel jüngril oma kodu, pere, sugulased ja sõbrad,
aga kui Jumal paluks tal kolida maailma kõige kaugemasse otsa,
siis kui ta teab, et Jumal on selle taga,
siis ta ka teeb seda.
Ta ei jää kinni selle elu asjadesse.
Osad teist, kes te seda saadet praegu vaatate -
kui Jumal kutsuks teid oma riigi tööle
ja paluks teil kolida mõnda teise kohta,
siis osadel teist kuluks aastaid,
et jõuda punkti, kus olete valmis kuuletuma Jumalale.
Kuid see ei tohiks olla nii.
Peaksite olema hetkega valmis.
Peaksite olema pühendunud Jumalale,
sest see on osa jüngriks olemisest.
Peaksite seadma Jumala ja Tema riigi
esikohale omaenda kuningriigist.
Kui te pole seda veel teinud, tuleks see otsus ära teha.
"Ükski, kes on sõjateenistuses, ei seo end argielu askeldustega,
kui ta tahab jääda meelepäraseks sellele, kes ta on sõduriks kutsunud."
On asju, mis on sinu heaolust olulisemad.
Tegelikult on lausa palju asju, mis on olulisemad sinu heaolust.
Me aga elame ühiskonnas, mida valitsevad mittejüngrid.
Ühiskonnas, kus kõik taandub vaid inimesele endale.
Kõik on hästi mina- ja asjade keskne -
kaabi aga kokku nii palju, kui saad ja siis istu kõige selle otsas.
See on sisuliselt ameeriklaste mõtteviis.
Küll aga pole see hea jüngri mõtteviis.
See pole hea suhtumine.
Peaksid elama oma elu nii,
et oled rohkem meelepärane Jumalale kui iseendale.
Kui me elaks oma elu selliselt, ei oleks me ka silmini võlgades,
sest tarbimine pole miski, mida Jumala Sõna meile õpetab.
Kogu see majanduskriis, mis on maailma tabanud,
on tingitud sellest,
et inimesed pole järginud Jumala Sõna ja Püha Vaimu juhtimist.
Nad on elanud nii üle oma võimete, et nende nina on vaevu vee peal.
Ja kui siis tee peal korraga üks väike hüpe tuleb,
kukub kõik kolinal kokku.
Inimesed ei peaks sellisesse seisu üldse sattumagi,
kuid nad sattuvad, sest neid pole jüngerdatud.
Ma ei kritiseeri kedagi ega pahanda,
aga lihtsalt ütlen, et kui järgiksite Jumalat,
juhiks Ta teid ellu, kus on alati pisut varusid
ja kus te ei ela üle oma võimete ega anna igale himule järgi.
Selle asemel, et minna ja osta koju uus LED-telekas,
tasuks ehk enne palvetada
ja Jumal võib öelda sulle, et sa ei vaja kõiki neid asju.
Sa ei vaja kahe inimese jaoks viite autot.
Või mis iganes muid asju, millest Jumal võib sulle rääkida.
Ta teeks sinust nii palju tugeva, et kõik need asjad ei mõjuta sind.
See oleks jüngri elu ja olemine.
Asjade omamises pole midagi halba
seni, kuni oled valmis jätma need kõik, kui see pole Jumala tahe
ja tegema, mida iganes Ta soovib.
Sõdur peab hetkega jätma kutse peale kõik,
pakkima oma asjad ja minema.
Kui oled jünger, peaksid olema sama pühendunud
ja seadma Jumala esikohale oma elus.
"Jumal, kui tahad, et vahetaksin tööd või teeksin midagi muud..."
Kui Jumal kutsuks sind näiteks me piiblikooli,
aga sa hakkaks arutlema: "Jumal, aga kuidas sellega jääb?
Mis saab mu unistusest veeta pensionipõli järveäärses majas
ja teha seda või toda?"
Kui sellised asjad saavad sulle takistuseks,
pole sa ka tõeline jünger.
Sest tõeline jünger on kui sõdur,
kes on valmis minema niipea, kui Jumal teda kutsub.
Ei mingit vastu vaidlemist.
Sõdur peab olema võimeline lahkuma hetkelise teate peale.
Käsk tuleb ja läinud sa oledki!
Sa ei arutle enam selle üle oma ülemusega;
sa ei nuta ega vingu, öeldes, et sa ei taha seda teha.
Sõdur täidab lihtsalt käsku ja teeb asjad ära.
Need on väga kõnekad näited.
Olen õpetanud sel teemal pikku- ja laiupidi
ja õpetada oleks veelgi.
Tänapäeval pole just palju kristlasi, kellel oleks selline suhtumine,
et nad on kutsutud Jumala poolt;
et nad oleks pühendunud ja valmis loobuma kõigest;
et nad oleks isegi valmis surema oma usu eest;
valmis minema rääkima Jumalast, kellele iganes.
Selliseid kristlasi pole just palju.
Usun, et kõik need aspektid räägivad jüngri omadustest,
samas kui Kristuse Ihus pole just väga palju jüngreid.
Neid inimesi pole palju,
kelle jaoks Jumala korraldused oleks tähtsamad nende enda tahtest.
Ometi on Piiblis nii palju kirjakohti, kus on öeldud,
et peaksime tundma rõõmu Issandast ega toetuma omaenda mõistusele;
usaldama Teda kõigil oma teedel, et Tema saaks juhtida me sammu.
Enamus inimesi järgib vaid omaenda igatsusi,
ajades omaenda asja,
lootes siis, et Jumal võtab selle vastu.
See aga pole ei sõduri ega jüngri suhtumine.
Need on ülimalt olulised asjad.
Kui Andrew rajas 1994. aastal Charise Piiblikooli,
nõudis ta, et iga 2. kursuse õpilane käiks ära ka misjonireisil.
Neist kohustuslikest misjonireisidest
on saanud paljude õpilaste jaoks Charise Piiblikooli tipphetked.
Sama kehtis ka grupi puhul, kes saadeti Berliini Saksamaal.
Grupi tegevus sai salvestatud õpilase Joshua Jackson'i poolt,
kelle jumalariigi töö peitub meedia teenistuses
ja kelle kutse on "püüda purki" suuri rahvahulki
ning jumalariigi töö helisid ja hetki.
Berliin, Saksamaa 11-22. aprill.
Tere! Mina olen Jeff Serio
ja ma olen European Initiative juht Berliinis.
See siin on mu abikaasa Barb.
Charise Piiblikool - me armastame teid!
Aitäh, et tulite Berliini ja muutsite siin nii palju!
See on olnud imeline aeg koos teiega,
nii et aitäh, et olete jaganud oma elu muutmaks igavikku.
Meile öeldi,
et siinne vaimulik olukord on väga pime.
Vähem kui 1% inimestest on kristlased.
Kohtusime inimestega,
kes polnud kunagi varem kuulnud Jumalast või Jeesusest.
Teadsime seda kõike siia tulles.
Kohtasime inimesi, kes polnud kunagi kuulnud Jumalast
ega teadnud, et on tegelikult keegi,
kes armastab neid ja hoolib neist ega oota selle eest midagi vastu.
Nad on kogenud pettumust inimestes, armastuses, edus
ja nad otsivad kedagi või midagi, millest innustuda
ja mis ei veaks neid alt.
Jumal on hea ja Ta on kohe kindlasti Berliini poolt.
Rääkida oleks palju.
Saksamaa oli imeline!
Igas mõttes.
Nii füüsiliselt, vaimselt kui emotsionaalselt.
See oli nii palju enamat kui oleksin eales osanud ette kujutada
Ka see, kuidas Jumal mind kõnetas.
Jumal andis mulle nägemuse müüridest
ja ma saan kasutama seda oma teenistuses.
Me peame lammutama müüre, et ehitada üles uusi müüre.
Lammutama müüre, et ehitada üles uusi müüre.
Põletama maha ja lammutama, et ehitada siis üles uued müürid.
Usun, et see oli miski, mis juhtus vaimses mõttes 1989. a.,
kui Berliini müür langes.
Täna aga kisume seal maha vaimseid müüre,
et ehitada üles Kristuse-keskseid müüre.
Charise piiblikooli meeskond on käinud Berliini tänavatel10 päeva.
Nad esitasid väga võitud draama ja mitmeid muid loovaid etteasteid,
et tõmmata rahva tähelepanu.
Tuhanded inimesed
on kuulnud ja näinud nende 10 päeva jooksul evangeeliumit
Üle 40 inimese võttis Jeesuse oma ellu vastu.
Seda tänu Charise piiblikooli tööle.
Ma armastan seda kooli
ja me oleme nii tänulikud sõpruse eest nendega.
Charise piiblikool, saada palun veelgi enam õpilasi Euroopasse!
Näeme aasta pärast!
Aitäh ja kohtumiseni!
Charise piiblikool ei saada vaid uusi õpilasi Saksamaale
aga ka endine Charise vilistlane Gunar Gerthe
on avamas esimest saksakeelset Charise piiblikooli
Birkenfeldis.
Kas Berliin saab siis kehvem olla?
Tahtsime näidata Andrew saadete vaatajaile
suuremat pilti,
sest te olete osa kõigest, mida me teeme
ja kõik, mida me teeme, on osa teist.
Tere tulemast siis
Charise Piiblikooli misjonitöö laiendatud perekonda!
Andrew õpetusseeria "Jüngerdav evangelism"
on saadav kas CD'na või DVD'na.
Tellimisel tuleb täpsustada, kas soovite CD'd või DVD'd.
Kõik, millest täna rääkisin,
ühtib hästi mu õpetusega "Enesekesksus - kõigi hädade algus".
Jagasin sel teemal hiljuti ühes oma saates,
aga kui sa ei kuulnud seda,
siis meil on täna selle eripakkumine.
Kuula reklaami, mis räägib sellest lähemalt.
Osa jüngriks olemisest tähendab Jumala esikohale seadmist
ja enesekesksuse vähendamist.
Kuula järgnevat reklaami ja telli see raamatuke juba täna.
Kui tahad saada endale
Andrew kirjutatud väikese raamatu "Enesekesksus - kõigi hädade algus",
võta meiega ühendust!
Tellimisinfo ja kontaktid on nähtavad ekraanil.
Loodame kuulda sinust juba täna!
Tõlge: Anne-Ly Raukas