Tere tulemast vaatama saadet "Evangeelium Andrew Wommackiga"
mis räägib Jumala armust ja tingimusteta armastusest.
Siin aga Andrew Wommack isiklikult.
Tere tulemast saatesse!
Jätkan täna oma õpetusega Rooma kirja põhjal,
kus oleme jõudnud 7. peatükini.
See peatükk on ülimalt oluline,
sest siin on asju, mille mõistmine ja ellu rakendamine
saavad muutma su elu ja su suhet Jumalaga.
Loomulikult tugineb kogu 7. ptk. kõigile varasematele tõdedele,
mille Paulus on eelneva 6. pk.'i jooksul välja toonud.
Kui sa pole seda õpetust varem kuulnud,
julgustan sind tellima endale samateemalise raamatu või CD'd,
või vaatama neid järgi TV7 arhiivist.
Julgustan sind seda tegema, kuna tegu on võimsa õpetusega.
Paulus on enne 7. peatükki rõhutanud fakti,
et me saame päästetud ainuüksi armu läbi
ja mitte käsuseaduse järgimise kaudu.
Me pääste ei sõltu me tegudest,
mis tõstatab küsimuse, miks siis üldse elada püha elu?
Rooma 6. ptk. annab selleks kaks põhjust.
Esiteks - me loomus on muutunud.
Vastupidiselt sellele, mida paljud õpetavad,
öeldes, et meil on patune loomus.
Kuid meil on uuestisündinud ja Jumala ees õigeksmõistetud loomus.
Nii ei ole me ka skisofreenikud või kahte loomust omavad inimesed.
Ainus põhjus, miks meil on endiselt kalduvus teha pattu,
ei ole selles, et meil on selline loomus,
vaid selles, et me meeled on uuendamata.
Teine põhjus pühaks eluks peitub Rooma 6:16,
mis ütleb, et kui sa ei ela püha elu, annad sa saatanale ligipääsu oma ellu
kes tuleb, et hävitada, tappa ja varastada.
Nii et, Paulus läheb nende kahe tõega edasi,
olles 6. ptk's rõhutanud seda, et me loomus on muudetud
ja me oleme surnud patule.
Meie vana loomus on koos Jeesusega risti löödud.
Nii hakkab Paulus Rooma 7:1-4 võrdlema abielu
ja seda, kuidas me muudetud inimestena
oleme nüüd kui abielus Kristusega.
Mõistes seda võrdlust, mida Paulus siin kasutab,
saad kui kinnitatud pitseri tõsiasjale, et sul pole enam patust loomust,
mis sunnib sind pattu tegema.
Seda siis juhul, kui oled tõeliselt uuestisündinud.
Roomlastele 7:1: "Vennad, kas te siis ei tea -
ma räägin ju seadusetundjaile -,
et seadus valitseb inimese üle, niikaua kui inimene elab.
Nii on abielunaine seadusega seotud mehe külge,
kuni mees elab;
aga kui mees sureb,
on ta saanud vabaks mehe seaduse alt.
Sellepärast, kui naine mehe eluajal on teise mehega,
nimetatakse teda abielurikkujaks;
aga kui mees sureb, on naine vaba seaduse alt,
nii et ta ei ole teisele mehele minnes abielurikkuja."
See ütleb väga lihtsalt -
kui oled abiellunud ja teil on olnud ametlik paaripanemine
ning teil on abielutunnistus või leping,
siis minnes samal ajal ja abielludes kellegi teisega,
oleks tegu polügaamiaga.
Sa lihtsalt ei saa seda teha, kuna see on seadusevastane.
Kui aga naise puhul ta mees sureb,
siis naine on täiesti vaba abielluma uuesti,
kuna tema endise mehe surm vabastab ta sellest abielust.
See on miski, millega enamus inimesi on nõus.
Kuid siis võrdleb Paulus seda salmis 4 meie vaimuliku olukorraga:
"Niisiis, mu vennad,
ka teie olete surmatud Seadusele Kristuse ihu kaudu,
et te saaksite teisele, kes on üles äratatud surnuist,
et me kannaksime vilja Jumalale."
Ehk ta ütleb, et selleks, et meie uuestisünni kogemus
oleks kehtiv abielu Kristusega,
peame me esmalt mõistma, et oleme surnud oma vanale minale.
Sinu vana mina on surnud.
Sa pead saama vabaks
sellest nö esimesest abielust oma vana loomusega,
enne, kui saaksid abielluda Kristusega oma uue loomusega.
Kui aga usud, et sinus on nii su vana kui ka uus loomus,
oled ühtpidi kui mitme kaasa pidaja.
Kuid see ei toimi ei füüsilises ega ka vaimses sfääris mitte.
Nii pead sa mõistma,
et sa oled surnud oma vanale loomusele
ja uuestisündinud ning abielus Kristusega,
mis tähendab ühte liitmist oma uue loomusega.
Tean, et see arusaam on erinev enamus inimeste omast.
Enamus inimesi usub,
et meis on endiselt see vana, patune loomus
pluss me uuestisündinud vaim,
mis tähendaks siis kahte erinevat loomust,
mis omavahel sõdivad.
Ma võiks ju sellest kõigest uuesti rääkida ja õpetada,
aga tegin seda juba oma eelmistes saadetes,
püüdes kinnitada tõsiasja,
et su vana loomus on surnud, kadunud ja olematu.
See ei ärka taas igal hommikul üles
ja sa ei pea pidevalt surema oma vanale loomusele.
Tegu on ühekordse looga
ja Rooma 6. ptk. annab väga selgelt mõista,
et nõnda nagu Jeesus suri vaid korra kõigi pattude eest,
nõnda oled ka sina surnud oma pattudele.
Selle ühe korra.
Sa surid oma patusele loomusele ja see on nüüd läinud.
Ainus asi vaid, mis jätkab veel me patuste harjumuste esile toomist,
ei ole mitte me loomus, mis paneks meid seda tegema,
vaid meie uuendamata meeled, mis pole ümber häälestatud.
Nii nagu arvutigagi, mis toimib programmeeritud viisil seni,
kuni seda ümber ei programmeerita.
Meie patune loomus on programmeerinud meid
elama isekalt ja olema vihased, kibestunud jne.
Kõik need asjad, millega inimesed tegelevad.
Kuid me vana loomus on nüüd minevik
ja ainus põhjus, miks me ikka veel sama rada käime,
on see, et me pole uuendanud oma meeli,
et me pole tundnud ära oma uut identiteeti
ning pole programmeerinud end ümber
uuestisündinud vaimule vana loomuse asemel.
On need alles võimsad tõed ja kui neid mõistad,
ei oma patt enam mingit meelevalda su üle,
sest sa elad siis armu ja mitte käsuseaduse all.
Teine mõte, mille Paulus esile toob, on see,
et käsuseadus oli see, mis sundis sind kõiki neid asju tegema
ja nii ei saanudki sa "lahutada end esimesest abikaasast"
seni, kuni ta elas.
Nii tulistas Paulus täie rauaga Vana Testamendi käsuseaduse vastu,
öeldes, et meie puhul see enam ei kehti.
Kui võrrelda Vana Testamendi käske taaskord abieluga,
siis kui naine tahtis abielluda uue mehega
ajal, mil ta esimene mees alles elas,
siis seadus oleks olnud selle vastu ja teda oleks saanud süüdi mõista.
Tänapäeva ühiskonnas pole muidugi pea mingeid moraalinorme enam,
kuid isegi lähiminevikus veel oleks võidud selle eest süüdi mõista,
kui keegi oleks olnud abielus kahe inimesega.
Seadus poleks seda lubanud.
Kui aga esimene abikaasa on surnud,
pole seadusel su kohta midagi öelda, kui teist korda abiellud,
sest su esimese abikaasa surm
vabastab sind täielikult sellest seadusest.
Nii võrdlebki Paulus seda kõike kogu ülejäänud 7. ptk.'i jooksul,
öeldes, et kui nüüd me vana mina on surnud
ja me patune loomus on meist kõrvaldatud,
siis see Vana Testamendi käsk,
mis püüdis tugevdada ja laiendada meie seotust
me vana patuse loomusega,
ei kehti me puhul enam.
Rooma 7. peatükk rõhutab seda ikka ja jälle,
et Vana Testamendi käsuseadus
ei peaks valitsema Uue Testamendi uskliku üle.
On see alles üks radikaalne tõde,
millest vaid vähesed Uue Testamendi usklikud on kuulnud,
rääkimata selle vastu võtmisest.
Paljud arvavad, et see on valeõpetus, kuid ma loen ju seda otse Piiblist.
Rooma 7:5: "Sest kui me olime alles lihalikud,
siis haarasid meie liikmeid Seaduse kaudu tekkivad patukired,
et kanda vilja surmale."
Pane tähele, kuidas siin on öeldud "patukired"
või nagu ka 1. Korintlastele 15:56 on öeldud -
"patu vägi on Seadus."
Ehk siis, käsuseadus oli see,
mis andis sulle energiat, jõudu ja väge teha pattu.
Tean, et osad teist mõtlevad praegu: "Mida imet see mees küll räägib?"
Kuid ma tsiteerin Piiblit - see kõik on Piiblis kirjas.
Tean, et see on nii radikaalselt erinev sellest,
mida enamus inimesi on kuulnud,
et sellele tekkib automaatne reaktsioon:
"See ei saa olla tõsi!"
Kuid see kõik on Piiblis.
Roomlastele 7:5: "Sest kui me olime alles lihalikud,
siis haarasid meie liikmeid Seaduse kaudu tekkivad patukired,
et kanda vilja surmale."
Käsuseadus oli see, mis andis sulle indu, jõudu ja energiat teha pattu.
Enamus inimesi arvab,
et Jumal andis käsuseaduse patu lõpetamiseks.
Ei. Jumal andis käsuseaduse,
et see annaks patule veel hoogu juurde.
Loen peagi mõned salmid, mis kasutavad neid samu sõnu.
Käsuseadust ei antud selleks, et murda patu väge,
vaid et hoopis suurendada patu valitsust inimese üle.
Tean, et see on osade jaoks nii radikaalselt erinev,
kes ei taha mu juttu isegi kuulata.
Kuid tea, et see on tõsi.
Sest kui mõistad, milleks käsuseadus tegelikult anti,
võib see teha su vabaks ja muuta su elu.
Kui mõistad, et see polnud kunagi Jumala tahe,
et elaksime käsuseaduse all
ja suhtleksime Temaga vaid tuginedes oma headele tegudele
või teatud reeglite täitmisele.
Rooma 7:6 ütleb: "Aga nüüd, et me oleme surnud,
siis oleme saanud lahti Seaduse alt, millega meid kammitseti..."
Jutt käib meie vanast, patusest loomusest,
mis oli käsuseaduse mõju all.
Käsuseadus anti meis oleva patuse, uuendamata osa jaoks,
et seda hävitada ja siduda
ning tõestada meile,
et me ei suuda omaenese jõus sellest patusest loomusest lahti murda
Kuid kui võtame Jeesuse vastu, see patune loomus kaob,
sest see on ristilöödud ja surnud ning seda pole enam.
Nii oleme ka vabad käsuseadusest,
mis meid enne me vana loomuse külge sidus.
Milline vabastav tõde!
"...siis oleme saanud lahti Seaduse alt,
millega meid kammitseti,
nii et me teenime Jumalat uuel teel Vaimu all
ja mitte vanal teel kirjatähe all."
See, kuidas Uue Testamendi usklik Jumalaga suhtleb
on totaalselt midagi muud võrreldes sellega,
kuidas Vana Testamendi usklik Jumalaga suhtleb.
Viimane elab käsuseaduse all ja arvab,
et ta peab tegema erinevaid asju
ning järgima erinevaid kombeid ja pühi,
et olla Jumalale meelepärane.
Kuid kui kurb see ka poleks,
on ka enamus Uue Testamendi usklikke
selle tõe maha maganud.
Teadsid sa, et enamus Uue Testamendi usklikke
teenib Jumalat umbes samal moel
nagu Vana Testamendi usklikud seda tegid.
Nad ei järgi ehk hingamispäeva
sama täpselt ja samadel aegadel, kui juudid,
kuid nad tähistavad hingamispäeva pühapäeval,
omades endiselt hingamispäeva mentaliteeti,
uskudes, et seda peab pidama.
Nad ei tee seda küll kõige paremini,
kuid seal on siiski teatud aspekte sellest.
Uue Testamendi usklikena me ei tähista paasapühi
või lehtmajade püha või lepituspäeva,
kuid me mõtteviis on siiski selline, et me peame järgima teatud kombeid.
Me oleme need lihtsalt vahetanud teatud muude asjade vastu -
me peame käima kirikus, maksma kümnist,
lugema teatud hulga minuteid Piiblit,
palvetama ja tegema kõike muudki.
Nii et, me mõtteviis on sama.
Sa liigud mööda sama teed ja samas suunas,
olles vaid muutnud liikumisvahendit.
Oled nö vahetanud hobuse auto vastu,
kuid tee ja suund on ikka sama
ühes sama mõtteviisiga.
Enamus kristlasi ei arva, et nad elavad käsuseaduse all
ja ometi nad teevad seda.
Seda kinnitab ka tõsiasi,
et kui nad põruvad mõne standardi täitmisel -
kui nad ei lähe kogudusse, kui nad ei maksa kümnist,
kui nad ei uuri Jumala Sõna, kui nad kaotavad enesevalitsuse,
kui nad teevad midagi roppu,
siis nad tunnevad, et Jumal pole nendega rahul
ja nad peavad tegema midagi leidmaks lepitust
ja kogemaks taas Jumala vastuseid oma palvetele.
Kuid sel pole mingit pistmist Uue Testamendi armuga.
Küsimus peaks olema me vaimu uudsuses
ja mitte kirjatähe vanas olemuses.
Rooma 7:7: "Mis me siis ütleme?
Kas Seadus on patt?
Mitte sugugi!"
Osad teist, kes te kuulete mind praegu rääkimas sellest,
et me ei peaks suhestuma Jumalaga
tugindes kõigi käskude-keeldude ja rituaalide pidamisele,
arvate, et ma pean Vana Testamendi käsuseadust
halvaks.
Ei pea. Usun, et see oli hea asi,
kuid ma ei usu,
et selle eesmärk oli teha meid õigeks Jumala ees.
Vana Testamendi käsuseaduse tõeline eesmärk
oli näidata meile me patusust, nüpeldada meid, mõista meid hukka
ja tuua meis esile surma.
See kõik oli hea,
sest me pidimegi mõistma, kui patused me olime.
Käsuseadus sai tuua esile me vajaduse Päästja järele,
kuid see ise ei saanud tuua esile päästet.
Ainuüksi Jeesus saab päästa.
Ja kui me siis võtame vastu Ta päästeanni,
ei vaja me enam hukkamõistu, kriitikat
ja Vana Testamendi käsuseaduse maha kiskuvat väge.
Radikaalsed tõed, kuid just seda see ütleb.
Rooma 7:7: "Mis me siis ütleme? Kas Seadus on patt?
Mitte sugugi!
Kuid pattu ma poleks ära tundnud muidu kui Seaduse läbi;
sest ma ei oleks himustamisest midagi teadnud,
kui Seadus ei oleks öelnud: Sa ei tohi himustada!”
Aga patt, kasutades võimalust,
tekitas minus käsu kaudu igasuguseid himusid;
sest ilma Seaduseta on patt surnud."
On see alles üks kaalukas salm!
Need, kes usuvad, et peame võtma vastu käsuseaduse,
kuna Jumal andis selle meile vabastamaks meid patust
ja andmaks meile võitu patu üle,
siis kuidas sa sobitad seda salmi taolise mõtteviisiga?
See ei sobitu mitte kuidagi!
Rooma 7:8: "Aga patt, kasutades võimalust..."
Käsuseadus andis patule võimaluse tegutseda meie vastu.
Kui võitleksid mõnes lahingus, kus su vaenlane on ka seal
ja keegi ütleks:
"Me ei taha anda neile põhjust tõusta me vastu",
siis see tähendabki seda, et sa ei anna neile võimalust.
Me tahame hoopis sulgeda kõik oma uksed ja kaitsta end,
hoidudes vaenlase rünnaku eest.
Siin aga ütleb, et käsuseadus avas ukse,
luues võimaluse teha pattu ja lasta patul tulla me ellu.
"Aga patt...tekitas minus käsu kaudu igasuguseid himusid."
See tähendab kontrollimatuid, piiramatuid himusid või ihasid.
Teadsid sa, et käsuseadus pani sind himustama?
Olen juba kasutanud osasid neid näiteid,
rääkides neist ka Rooma 3. ptk.'i põhjal.
Käsuseadus äratas patu ellu me sees.
Enamus inimesi arvab, et Jumal andis käsuseaduse selleks,
et see paneks meid lõpetama himustamise jne.
Samas kui see on hoopis vastupidi.
Olen ehk isegi kasutanud järgmist näidet
oma paljude õpetuste ja väljaütlemiste seas,
kuid see on igati väärt kordamist.
Oletame, et sulle ei meeldi šokolaad.
Ma küll ei tea, kuidas on üldse võimalik eksisteerida,
kui sulle ei meeldi šokolaad,
aga oletame, et sulle ei meeldi šokolaad.
Nii võiksin siis öelda: "Sa ei tohi süüa šokolaadi!",
lisades sellele ka mingi preemia
stiilis: "Kui sa ei söö aasta otsa mitte kordagi šokolaadi,
annan sulle miljon dollarit.
Aga sa ei tohi süüa šokolaadi!"
Ja kui mul siis oleks võimalus mitte ainuüksi jälgida sind 24/7,
et näha, kas rikud seda keeldu või mitte,
aga lisada veel ka klausel:
"Isegi juba siis, kui ainuüksi mõtled šokolaadist,
oled rikkunud seda reeglit.
Sa ei tohi seda ei süüa ega isegi igatseda selle järele."
See on see, mida Jeesus ütles abielurikkumise kohta.
Ta ütles, et see tegu ise on juba vale,
aga sa oled süüdi ka siis,
kui ainuüksi oma südames sellele mõted.
Tapmine ise on vale,
aga kui ka vihkad oma südames, oled süüdi tapmises."
Ehk siis, kui sead keelu:
"Sa ei tohi terve aasta šokolaadi süüa ja siis saad miljon dollarit.
Kui aga kasvõi mõtledki selle söömisele,
rikud kogu loo."
Sulle võib-olla isegi ei meeldi šokolaad,
kuid niipea, kui ütlen: "Sa ei tohi!",
on inimlikul loomusel kalduvus teha just seda, mida ei tohi.
Selles peitub üks võimas tõde.
Jumal teadis, et oleme sellised, sest Tema ise ju lõi meid.
Ta ju teadis, mille patune loomus oli meis rikkunud
ja millised me oleme.
Inimesed aga arvasid, et nendega on kõik korras
ja nad on paremad kui mõni teine.
Nad polnud ju varastanud ega kedagi taga rääkinud,
mistõttu nad arvasid, et on kindlasti Jumalale vastuvõetavad.
Nii pidigi Jumal tooma inimese välja sellisest pettusest.
Kuidas Ta siis näitas meile, et me ise ei suuda end päästa?
Et peame alanduma Jumala ees
ja hüüdma Ta poole pääste kogemiseks,
võttes selle vastu tasuta annina?
Kuidas Ta pidi saama meid välja oma tegudele tuginemisest?
Ta tegi seda läbi keelu: "Sa ei tohi!"
Kuid Rooma 7:8 ütleb,
et patt kasutas seda keeldu kui sissepääsu me eludesse,
tekitades meis igasuguseid himusid.
Himud ja ihad tõstsid pead ja sa himustasid korraga midagi,
mille kohta sulle oli öeldud, et sa ei tohi.
Põhjus, miks Jumal andis meile käsuseaduse,
oli panna meid mõistma,
et isegi, kui pidasime end paremaks,
himustasime me korraga just seda,
mille kohta Jumal oli öelnud: "Sa ei tohi!"
See oli viide meile,
et oleme oma seesmise olemuse poolest kurjad,
et me ei suuda päästa iseendid
ja et halvast ei saa tulla midagi head.
Ainus, mida teha saame, on usaldada end Jumala armu hoolde
ja öelda: "Jumal, ole mulle patusele armuline!"
Siis Ta päästab meid oma armu läbi, annab meile uhiuue loomuse
ja muudab meid seespidisest väljaspoole.
See on see, milleks käsuseadus oli vajalik.
"Sest ilma Seaduseta on patt surnud."
Patul polnud mingit mõjuvõimu ega väge,
enne, kui hakati kehtestama igasugu reegleid stiilis: "Sa ei tohi!"
Meie patusele loomusele aga ei meeldi,
kui talle öeldakse, et ta ei tohi teatud asju teha.
Kui ütled kellelegi, et nad ei tohi teatud asja teha,
on nende loomuses reageerida sellele stiilis: "Aga nüüd just teen!"
Sest inimesele ei meeldi piirangud.
Sa vihkad, kui sulle öeldakse: "Ei tohi!"
Jumal teadis seda ja andiski seetõttu käsuseaduse.
Mitte selleks, et murda patu väge me elus,
vaid selleks, et anda sellele võimalus tekitada meis igasugu himusid
ja äratada patt ellu me sees.
Kõik, millest räägin, on otse Piiblist.
Ma lihtsalt laiendan neid mõtteid ja püüan illustreerida neid,
et aidata sul neid paremini mõista.
Kuid kõik, mida ma ütlen, tugineb siinsetele piiblisalmidele.
See kõik on erinev sellest, mida tänapäeval õpetatakse.
Enamusele on õpetatud võtma omaks kõik need käsud ja keelud,
sest ainuüksi nende pidamise kaudu pidavat Jumal sind omaks võtma.
Kuid see pole kunagi olnud käsuseaduse eesmärk.
Käsuseadus anti selleks,
et anda saatanale ja patule võimalus tõusta su vastu,
et äratada sinus erinevaid himusid
ja lasta patul sind hukka mõista ning hävitada,
tekitades sinus süütunnet Jumala ees.
Selle asemel, et mitte tugineda omaenda õigusele
ja usaldada end Jumala armu hoolde.
On need alles ühed võimsad tõed.
See on nii võimas.
Mu aeg on tänaseks läbi, nii et jätkame järgmine kord.
Kuid palun uuri neid salme ka omal käel,
sest need võivad muuta su elu.
Telli endale need materjalid
või vaata neid saateid järgi TV7 arhiivist www.tv7.ee
Neist on sulle kindlasti palju abi,
mistõttu telli need materjalid või vaata neid saateid TV7 arhiivist.