Tere tulemast vaatama saadet "Evangeelium Andrew Wommackiga"
mis räägib Jumala armust ja tingimusteta armastusest.
Siin aga Andrew Wommack isiklikult.
Tere tulemast saatesse!
Täna jätkan oma õpetusseeriaga Rooma kirja põhjal.
See on üks mu lemmikraamatuid Piiblis.
Usun, et see on Pauluse meistriteos armu teemal.
Oleme vaadanud läbi Rooma kirja kolm esimest peatükki
ja oleme hetkel teise õpetuse juures 6-osalisest seeriast.
Kogu selle sarja pealkiri on "Evangeelium - Jumala vägi".
Lisaks sellele on mul ka samateemaline raamat,
mis lahkab sisuliselt salm salmi haaval Rooma kirja üheksat esimest peatükki
Usun, et kui need tõed, mida Paulus Rooma kirjas esitleb,
sulle kohale jõuavad,
siis see muudab su elu.
Olen seda varemgi maininud,
kuidas Jumal ütles mulle mu suhte alguses koos Temaga,
et kui õpin väga selgelt ja kindlalt mõistma
Rooma kirja kaheksat esimest peatükki,
saab see muutma mu elu
ja rajama mu elule ühe aluse, millele kõik muu tugineb.
See võttis mul u 10-15. aastat,
enne kui võisin tõdeda, et olen Rooma kirjale pihta saanud.
Mis ei tähenda, et see kõik oleks mu jaoks täiesti selge.
Igakord, kui seda loen, saan sealt endiselt suuri ilmutusi
ja kasvan endiselt veel.
Küll aga võin öelda, et Rooma kiri on kõige alus.
Usun, et see on kristlus üks ühele.
Kui maadled ükskõik, millise oma eluvaldkonnaga...
Rääkisin sellest juba eelmine kordki, et Roomlastele 1:16 ütleb,
et evangeelium on Jumala vägi milleks iganes sa seda vajad.
Jumala vägi päästeks,
mis ei kätke endas vaid andestust pattude eest,
aga ka su ihu tervenemist,
vabanemist igasugusest deemonlikust rõhumisest,
heitumusest, hirmust, vaesusest, millest iganes.
Mida iganes sa vajad -
evangeeliumi vägi on see, mis vabastab selle su ellu.
Nii et, Rooma kiri on üks ülivõimas raamat.
Täna oleme Rooma kirja 4. ptk.'i juures,
kus Paulus näitab meile esimeses kolmes salmis,
et iga inimene vajab võrdsel hulgal pääste väge.
Religioossed inimesed, kes elavad enam-vähemgi püha elu,
ei vaja vaid natukene päästet
ja pööraselt patused suurel hulgal päästet.
Ei. Me kõik oleme pattu teinud ja jäänud ilma Jumala aust,
mistõttu meid kõiki on võrdselt õigeksmõistetud
läbi Jeesuse Kristuse armu.
Me patud on lunastatud,
kuid mitte tänu me endi headele tegudele.
Jumala silmis oleme me kõik ühesugused.
Samas saavad religioossed inimesed väga pahaseks taolise väite peale,
sest see tähendab, et kogu nende püha eluviis,
iseenda salgamine ja võrratud teod, mis nad on teinud,
ei too neile suuremat Jumala soosingut
ega too neid lähemale Jumalale kui neid, kes pole sellisi asju teinud.
Nii on see väide religioosse inimese jaoks solvav.
See on ka põhjus,
miks religioossed inimesed kiusasid Jeesust taga
ja miks nad kiusasid ka Paulust ning kõiki teisi jüngreid,
kes kuulutasid Jumala armu.
Nad pöördusid Vana Testamendi juurde
ja küsisid: "Aga kuidas siis Aabrahamiga on?
Või Taavetiga?
Vaadake, kui pühad nemad olid
ja seda vaid tänu sellele, et nad tegid kõiki neid õigeid asju."
Vanas Testamendis on konkreetselt üks tegu,
millega Pauluse aegsed käsumeelsed, religioossed juudid
kristlastele lajatasid.
See on 1. Moosese 16-17. peatükkides,
kus kehtestati ümberlõikamise seadus
ja mille kohaselt oma poisslaste mitteümberlõikamine
tõi kaasa nende tapmise.
Nii et, tegu oli vältimatu lepingulise teoga,
mida Pauluse aegsed juudid tõlgendasid selliselt,
et Jumala ees ei saa olla õige vaid usu kaudu,
vaid et mehena tuli olla ka ümberlõigatud.
Nii et, nad kasutasid seda kristlaste kritiseerimiseks.
Paulus vastas sellele küsimusele Rooma kirja 4. peatükis,
tuues näite ka Aabrahamist,
kellega juudid tundsid sügavat sugulussidet.
Nad uskusid, et Aabrahami pühadus oli see,
tänu millele Jumal ta elus liikus,
Ühtlasi kasutab Paulus ka Taaveti näidet.
Ja kuigi need kaks meest olid Vana Testamendi peategelased,
on Piibel väga aus ja paljastav nende pattude suhtes.
Nii Taaveti kui Aabrahami elus oli hullupöörast pattu,
kuid selle asemel, et rõhuda asjadele,
millele religioossed juhid rõhusid, viidates neile kui ususammastele
ja selle asemel, et öelda,
et tegu oli nende pühadusega, mis pani Jumala liikuma nende eludes
räägib Piibel hoopis millestki muust.
Piibel räägib nende suurtest, moraalsetest läbikukkumistest
ja ometi vaata, kuidas Jumal neid kasutas!
Paulus läheb tagasi selle sama asja juurde,
mida juudid kasutasid evangeeliumi kritiseerimiseks,
et tuua esile evangeeliumi tõeline tuum.
Ehk siis, ei Aabraham ega ka Taavet
ei kogenud Jumala silmis õigeksmõistmist
tänu enda headele tegudele.
Nad mõisteti õigeks sõltumata sellest, millised nad olid
ja mitte tänu sellele, kes nad olid.
Roomlastele 4:1: "Mis me siis ütleme
oma lihase esiisa Aabrahami leidnud olevat?
Sest kui Aabraham on mõistetud õigeks tegude tõttu..."
Me tõlgendaksime täna osa siinseid sõnu pisut erinevalt.
Võib-olla peaksime muutma teatud sõnu,
et sama tähendus edasi anda.
Kuid kui ta ütleb: "Sest kui Aabraham on mõistetud õigeks tegude tõttu...",
siis ta viitab sellele, et kui tegu oleks ta pühadusega,
tema enda heade tegudega
ja mingi moraalikoodeksi täitmisega, et olla Jumala silmis heas kirjas,
siis tal oleks ka olnud põhjust saada kogu au.
Aga mitte Jumala ees.
Ehk Paulus ütleb teisisõnu,
et kui see oleks olnud Aabrahami enda pühadus,
mis oleks teinud ta õigeks,
siis ta oleks ehk võinud uhkeldada sellega mõne inimese ees.
Ka meie võime olla pühamad kui ehk mõni teine inimene,
kuid me ei saa kunagi olema nii pühad kui Jumal seda on.
Roomlastele 3:23 ütleb, et me kõik oleme pattu teinud
ja jäänud ilma Jumala aust.
Keegi meist ei saa seista Jumala palge ees ja väita,
et me väärime Jumala väge oma elus.
Nii ütleski Paulus, et Aabrahamis endas pole midagi,
mis vääriks au Jumala silmis.
Ta toob selle kohta ka kirjakoha Roomlastele 4:3:
"Sest mida ütleb Pühakiri?
Aabraham uskus Jumalat, ja see arvestati talle õiguseks.”
See mõte on tsitaat 1. Moosese 15:6'st,
kus Issand ilmus Aabrahamile.
See polnud mitte esimene kord, kui Jumal temaga rääkis,
kuid seekord Ta ütles,
et kui Aabraham suudab lugeda kokku kõik taevatähed
või liivaterad mererannas,
siis sama palju saab tal olema järeltulijaid.
Aabraham oli juba üsna vana mees, kel polnud veel ühtki last.
Nii et, selle tõotuse täitumine tundus sisuliselt võimatu.
Ja ometi, kui Jumal andis tõotuse,
et tema sugu saab olema sama palju kui tähti taevas või liiva mererannal,
siis Aabraham uskus Jumalat
ja seetõttu ongi Piiblis öeldud, et see arvati talle õiguseks.
Nii ütlebki Paulus, et Jumal oli see, kes tegi Aabrahami õigeks,
kui too uskus Jumala tõotust nagu 1. Moosese 15:6 on öeldud.
Alles hiljem, 1. Moosese 17. peatükis,
mil kogu loost oli möödas aasta
ja ilma sündis Iismael,
siis Ismael oli umbes teismeline,
kui ümberlõikamise seadus hakkas kehtima.
Nii et, umbes 13. aastat hiljem -
peale seda, kui Aabraham oli juba uskunud Jumalat
ja Jumal oli ta õigeks mõistnud,
käskis Jumal Aabrahamil
lõigata ümber nii Ismaeli kui iseennast.
Kogu asja mõte on selles, et Aabrahamil oli suhe Jumalaga
ja tema usk oli see, mis tegi ta vastuvõetavaks Jumalale.
Mitte see religioosne tegu.
Tänapäeval pole ümberlõikamine enam teema, mille üle arutleda,
kuid täna on kogudusi, kes ütlevad, et pead läbima veeristimise
või et pead elama pühamat elu, sest muidu Jumal ei päästa sind.
"Jumal ei kuule ju ometi patuse palvet!" jne., jne.
Tegu pole samade asjadega kui Aabrahami ajal,
kuid printsiip on sama.
On inimesi, kes ütlevad, et sa ei saa olla õige Jumala ees,
kui sa ei käi kirikus, kui sa ei maksa kümnist,
kui sa ei ela püha elu või kui sa lahutad.
Või kui sa ei kanna riideid teatud moel
või kui sa kannad ehteid või meiki, siis sa ikka pole tõeliselt päästetud.
Kõik need nö religioossed teod,
mis on võrreldavad Vana Testamendi ümberlõikamisega.
Pauluse mõte aga on see,
et Aabrahamil oli suhe Jumalaga ammu enne seda,
kui ta ühtki religioosset nõuet täitis.
Jah, ma usun ka, et me peaks läbima veeristimise,
kui Jeesuse oma ellu vastu võtame,
kuid samas pole mitte ristimine see, mis sulle pääste toob.
See on pigem kaasnähtus või tulemus sellest,
et sul on suhe Jumalaga.
See on tunnistus maailmale
ja seetõttu usungi, et peaksime läbima veeristimise.
Kuid veeristimine ise päästab meid sama vähe
kui Aabrahami ümberlõikamine, mis polnud ta suhte aluseks Jumalaga
Need on ühed võimsad tõed.
Paulus ütleb Roomlastele 4:4:
"Tegude tegijale ei arvestata palka mitte armust, vaid vastavalt võlale.
Aga sellele, kes tegusid ei tee,
vaid usub temasse, kes teeb õigeks jumalakartmatu,
arvestatakse õiguseks tema usk."
See salm kätkeb endas paljusid asju, mistõttu pean selle kiiresti läbi võtma.
Siin on öeldud,
et Jumal mõistab õigeks ka jumalakartmatu.
Teadsid sa, et religioossete tegude
või ka tänapäeva kristluse sõnum on,
et Jumal mõistab õigeks vaid need, kes on juba head;
need, kes elavad moraalset ja jumalakartlikku elu.
Et ainult sellised võivad loota Jumala poolset aktsepteerimist.
Kuid siin on öeldud just vastupidist -
Jumal mõistab õigeks ka jumalakartmatu.
Kui keegi hoiab kinni omaenese õigsusest,
uskudes, et ta väärib Jumala väge, kuna ta elab teatud kindlal moel,
siis taoline inimene pole valmis tunnistama oma jumalakartmatust.
Nad ei pea end ehk täiuslikuks,
kuid kohe kindlasti ei pea nad end jumalakartmatuks nagu teised seda on
Kuid tead mis?
Jumal mõistab õigeks vaid jumalakartmatuid.
Kui sa pole valmis alanduma ja mõistma,
et ilma Jeesuseta oled sa üks suur null
ja sinus eneses pole midagi,
siis oma jumalakartmatust ja tühisust mõistmata
ei saa sa ka päästetud.
Ja küsimus pole vaid uuestisünni kogemuses,
aga ka su edasises kristlikus elus.
Su palved ei saa vastatud tänu su enda pühale eluviisile.
Sa ei koge Jumala väge, rõõmu, tervenemist ja vabanemist oma elus
tänu kirikus käimisele ja teatud "õigete" asjade tegemisele.
Sa pead mõistma, et su usk on see, mis arvatakse sulle õiguseks.
Küsimus on usuõigsuses ja mitte tegude õigsuses.
Mitte su tubliduse õigsuses.
On see alles üks võimas tõde, mida ka Aabrahami elu kinnitab.
Aabraham sai õigeks usu läbi ammu enne seda,
kui ta hakkas pidama Vana Testamendi seadusi.
Paulus räägib ka Taavetist, kuid enne, kui seda vaatame,
tahan jagada veel paari asja Aabrahami kohta.
Aabraham elas enne seda, kui Vana Testamendi käsuseadus anti.
Galaatlaste 3:17 on öeldud, et see oli 430. aastat peale seda,
kui Jumal Aabrahamiga lepingu sõlmis ja ta vastu võttis.
Käsuseadus anti alles 430. aastat hiljem.
Aabraham suhtles Jumalaga väljaspool Vana Testamendi seadust.
Tal polnud veel kõiki neid käske ja keelde.
2. Korintlastele 5:19 on öeldud, et Jumal ei võta arvesse me patte
ja me oleme päästetud ning vabastatud käsuseadusest.
Nii peaks ka meie suhtlema Jumalaga usu alusel.
Kuid kui kurb see ka poleks -
paganlikud kirikud, kes on langenud saatana pettuse ja mõju alla,
arvavad, et me peame pidama kõiki käske
ja elama vastavalt standarditele,
omades tegudele tuginevat suhet Jumalaga.
See on ka põhjus, miks paljud põruvad oma suhtes Jumalaga.
Me peame minema tagasi selle juurde, mida Aabraham tegi.
Muide, Aabraham abiellus oma poolõega.
Saara oli ta isa tütar, aga mitte ta ema tütar.
Nii et, tegu oli ta poolõega.
Kuid tuginedes 3. Moosese 18:9,
mil kehtis see 430. aastat hiljem antud käsuseadus,
siis selle kohaselt, kui keegi abiellus oma poolõega,
oli see täielik jälkus.
Küsimus polnud lihtsalt läbikukkumisega
või millegagi, mida oleks parem olnud mitte teha,
vaid sõna jälkus on ikka karm sõna.
Tegu oli millegagi, mida Jumal vihkas.
3. Moosese 18 on öeldud, et seda karistati surmanuhtlusega.
Kes iganes saatis korda taolisi seksuaalpatte,
tuli kividega surnuks visata.
Nii et, kui see sama seadus oleks kehtinud Aabrahami algusajal,
oleks ta tulnud kividega surnuks visata.
Ja ometi tegutses Jumal armulikult ja oli positiivne Aabrahami suhtes,
kuna Aabrahamil oli usku.
See näitab meile,
kuidas Jumal inimestega algselt tegeles.
Käsuseadus aga muutis kõike
ja ma räägin sellest lähemalt, kui jätkan seda õpetusseeriat.
Aabraham polnud õige Jumala ees tänu sellele,
et oleks kõike õigesti teinud.
Ta elas abielu, mis oli perverssus ja jälkus Jumala silmis,
kuid Jumal ei arvanud seda talle süüks.
Lisaks sellele valetas Aabraham kahel korral,
öeldes, et Saara pole ta naine vaid õde,
kuna ta oli nii ilus naine.
Saara oli esimese vale ajal 60'ndates ja teise ajal oma 90'ndates.
Saara oli nii ilus,
mistõttu Aabraham kartis, et teda võidakse tappa,
kuna keegi tahab Saarat endale.
Nii käskiski ta Saaral öelda, et ta on hoopis Aabrahami õde,
mis vastas ka osaliselt tõele, kuna ta oligi ju ta poolõde.
Kuid asja iva on selles, et ta ei kaitsnud oma naist.
Ta oli valmis laskma Abimelekil ja vaaraol võtta Saara,
et viia ta oma haaremisse ja magada temaga.
Aabraham ei hoolinud sellest, kuna tahtis päästa omaenda nahka.
Kuidas iganes seda ka ei seletaks - taoline käitumine on vale
ja Aabraham ei teinud seda vaid korra, aga kaks korda.
Kui aga siis Jumal oli öelnud, et nad saavad lapse,
samas kui Saara oli juba vana
ja ta bioloogiline keha ei toiminud lapse saamisele kohaselt,
tekkis Saaral ja Aabrahamil mõte,
et äkki Jumal teeb seda läbi kellegi teise kui Saara?
Nii lubas Saara Aabrahamil magada nende teenija Haagariga
ja sellest sündis Ismael.
Ismael on kõikide araablaste esiisa.
Kogu juutide-araablaste konflikt on saanud alguse tänu sellele,
et Aabraham haaras ohjad enda kätte ja püüdis ise Jumala plaani täide viia.
See aga tõi kaasa pinged Saara ja Haagari vahel,
Ismaeli ja Iisaki vahel.
Sel on oma tagajärjed, kui ajame asju omaenda moel.
Kuid Jumal armastas teda ikkagi
ja Aabraham oli õigeksmõistetud Jumala ees
läbi kogu selle aja, mil ta neid valesid asju tegi.
See kõik on nii selge, kui Piiblit tunned.
Ja ometi ei lase paljud end oma uskumuste juures Piiblist häirida.
Nad lihtsalt usuvad midagi ja nii on.
Sa usud vankumatult, et tuleb olla ülipüha
ega lase Piiblil veenda end üht- ega teistpidi.
Kui aga igatsed siiski järgida Jumala Sõna,
peaksidki seda tegema,
mõistes ka, et Aabrahami näide tõestab,
et sul võib olla suhe Jumalaga ilma kõiki rituaale ja käske täitmata,
mida religioon käsib täita.
Roomlastele 4:6 räägib aga Paulus Taavetist, öeldes:
"Nõnda nagu Taavet ütleb õndsa olevat inimese,
kellele Jumal arvestab õigust tegudest sõltumatult:
Õndsad on need, kelle ülekohus on andeks antud
ja kelle patud on kinni kaetud."
See on tsiteering Psalmidest 32.
Õndsad on need, kelle ülekohus on andeks antud
ja kelle patud on kinni kaetud."
Psalmid 32:2 ütleb: "Õnnis on inimene,
kellele Issand pahategu (ehk pattu) ei arvesta..."
Roomlastele 4:8 aga ütleb:
"Õnnis on mees, kelle pattu Issand ei arvesta.”
Ajalises vormis tähendab Ro. 4:8,
et Issand ei arvesta me pattu ka tulevikus mitte.
See kõik aga tähendab seda, et Taavet vaatas usus ettepoole
ja nägi, et on tulemas üks parem aeg
ning parem leping kui see, mille ajal tema elas.
Tema elas lepingu ajal,
kus iga tehtud patu eest tuli tuua mingi ohver,
et seda pattu lunastada.
Ohvri toomine tõi kaasa Jumala soosingu,
kuid kui jälle pattu tegid, jäid sellest ilma.
Nii et, nii muudkui pendeldati Jumala armust sisse-välja.
Kuid Taavet nägi prohvetlikult ette seda lepingut,
mille all me täna elame.
Heebrealastele 9:12 ütleb,
et me oleme saanud igavese lunastuse osalisteks.
Sõna lunastus tähendab pattude andestust
ja me oleme saanud igavese pattude lunastuse.
Kõik me mineviku, oleviku ja isegi tuleviku patud
on juba andeks antud.
Taavet ootas seda aega ja prohveteeris sellest.
Ta ütles, et Jumal ei arva meile me pattu süüks
selle uue lepingu all.
Paulus ütleb, et ka Taavet, kes oli prohvet,
nägi seda uut lepingut ette
ja seda, et me saame õigeks Jumala ees
mitte tänu oma tegudele,
vaid tänu usule
ja sellele, et võtame vastu pääste, mis meile on antud.
Roomlastele 4:9: "Kas see õndsusekuulutus
käib nüüd ümberlõigatute või ka ümberlõikamatute kohta?
Me ju ütleme: Aabrahamile arvestati usk õiguseks."
Kuidas seda siis arvestati?
Kas siis, kui ta oli ümberlõigatu või alles ümber lõikamata?"
See viitab taaskord 1. Moosese 15:5-6'le,
kus Jumal käskis Aabrahamil lugeda kokku taevatähed ja rannaliiv,
öeldes, et tema järeltulijaid saab olema sama palju.
Aabraham uskus Jumalat ja see arvati talle õiguseks.
See oli alles aastaid hiljem...
Ehk aasta peale Ismaeli sündi ja sealt veel 13. aastat edasi
enne, kui see ümberlõikamise seadus tuli.
See seadus tuli vähemalt 14. aastat peale Jumala tõotuse andmist.
Nii et, Paulus küsib,
millal Aabraham sai õigeks Jumala ees?
Enne, kui ta oli ümberlõigatud;
enne, kui ta täitis Vana Testamendi esimese rituaali.
Kes iganes tahab lasta Jumala Sõnal kõnetada end,
siis siin on vankumatu tõde selle kohta,
et meie usk Päästjasse on see, mis teeb meid õigeks Jumala ees
ja mitte veeristimine, armulaual osalemine,
püha elu elamine, Piibli lugemine või kirikus käimine.
Kõik taandub vaid usule oma Päästjasse.
On see alles hea uudis.
Jätkan samal teemal järgmine kord, nii et vaata meid taas.
Ühtlasi saad tellida me kodulehelt samateemalisi materjale.