RAAMATULLINEN USKO & HERÄTYS
Kuuluvatko apokryfit Raamattuun?
Tervetuloa seuraamaan ohjelmaa Raamatullinen usko & herätys.
Tänään puhumme Raamatusta ja muista asioista kuten -
Raamatun kaanonista ja erityisesti apokryfeistä.
Monet miettivät, kuuluvatko apokryfikirjat Raamattuun.
Puhun tästä aiheesta kohta.
Ruotsissa vuoden 2000 uuteen raamatunkäännökseen -
lisättiin Vanhan testamentin apokryfit -
ensimmäistä kertaa parinsadan vuoden jälkeen.
Voimme nähdä sen kirjallisuuden näkökulmasta käsin.
On mielenkiintoista, että ne ovat käytettävissä.
Evankeliselta näkökulmalta katsottuna se on ongelma, -
jos antaa näille kirjoituksille saman arvon tai -
näkee ne samanvertaisina kuin Raamatun 66 kirjaa.
Evankelisessa uskossa sekä apostoliseen aikaan että -
uskonpuhdistuksen aikana pidettiin kiinni Raamatun 66 kirjasta.
Roomalaiskatolisella kirkolla on 77 kirjaa Raamatussaan.
Heillä on myös yksitoista apokryfiä.
Tätä pohdimme tänään.
Roomalaiskatolisessa ympäristössä tämä oli tietenkin myönteistä, -
että Ruotsin Raamattu voi sisältää myös apokryfiset kirjat.
Roomalaiskatolisessa teologiassa kutsutaan näitä kirjoituksia -
deuterokanonisiksi kirjoiksi.
Me kutsumme niitä apokryfeiksi, joka tarkoittaa kätkettyä.
Sanaa apokryfi on käytetty -
jo 1500-vuoden ajan sanasta kätketty.
Roomalaiskatolisuudessa puhutaan deuterokanonisista kirjoista -
eli toisesta kaanonista.
Uskonpuhdistuksen ajalla Luther ei ollut niitä vastaan ja sanoi, -
että ne ovat hyödyllisiä opetuksessa ja niitä voi lukea.
Olen samaa mieltä, ja luen mielelläni Makkabilaiskirjaa, -
heidän sodistaan ja voitoistaan.
Apokryfeissä on myös viisauskirjallisuutta, -
joka sisältää viisautta.
Siinä ei ole mitään ongelmaa, -
ellei sille annetaan samaa arvoa kuin Raamatun kaanonille.
Mikä on kaanon?
Kaanon tarkoittaa ohjenuoraa tai mittapuuta.
Kristillisessä merkityksessä kaanoniin kuuluvat kirjoitukset -
tunnustetaan Jumalan inspiroimaksi Jumalan Sanaksi.
Silloin on hyvin tärkeää, mitkä kirjoitukset hyväksytään kaanoniin.
Lutherille oli hyvin selkeä asia, että kaanon koostui -
66 kirjasta.
Hän hyväksyi myös apokryfien lukemisen, mutta vähitellen -
ne hävisivät Raamatuistamme. Ne olivat vielä 1700-luvulla.
Ruotsalainen kulttuurivaikuttaja Bellman lauloi esimerkiksi -
Babylonissa asuvasta Jooakimista, jonka vaimo oli Susanna.
Se on apokryfikirjoissa.
Apokryfit kuuluivat Ruotsin 1700-luvun kulttuuriin, -
mutta katosivat raamattuseurojen levittämien Raamattujen myötä.
Esim. Englannista tulleissa Raamatuissa ei ollut apokryfejä.
Joten apokryfit katosivat Raamatuista.
2000-luvulla ne otettiin jälleen mukaan Raamattuun.
Evankeliselle uskollemme on tärkeää, että nämä 66 Kirjoitusta -
todella ovat Jumalan Sanaa.
Roomalaiskatolisuudessa apokryfit ovat tärkeä osa uskoa.
Esimerkiksi Makkabilaiskirjeestä on löydetty perusta -
kuolleitten puolesta rukoilemiselle.
Raamatun kaanonin 66 kirjaa eivät tue sellaista, -
toisin kuin apokryfit.
Sen vuoksi roomalaiskatoliset pitävät tiukasti kiinni, että -
apokryfit kuuluvat Kirjoituksiin.
Kaanonajattelu eli juutalaisuudessa.
On kiehtovaa, kuinka tarkkoja juutalaiset ovat Kirjoituksista.
He säilyttävät ne hyvin tarkasti.
Heprealaisten kirjoitusten käsikirjoitukset -
ovat aikaisintaan 700-luvulta eKr.
Ne ovat kokonaisia heprealaisia, nk. masoreettisia tekstejä.
Qumranista löydettiin Jesajan kirjakäärö, -
joka oli vanhempi kuin vuodelta 70 jKr.
Silloin havaittiin sen olevan täsmälleen samanlainen kuin -
Jesajan kirjakäärö vuodelta 0 tai käsikirjoitukset 700-800-luvuilta.
He tallensivat erittäin huolellisesti kaikki pilkutkin.
Kaikki piti olla ehdottoman aitoa. He olivat hyvin tarkkoja -
Pyhien Kirjoitusten suhteen.
Joidenkin Kirjoitusten lukemisen jälkeen täytyi pestä kädet.
Ajateltiin, että kun pitelee Pyhiä Kirjoituksia, tulee saastaiseksi.
Se ei kuulosta johdonmukaiselta.
Joidenkin Vanhan testamentin Kirjoitusten lukemisen jälkeen -
kädet pestiin, mutta apokryfi- kirjoitusten jälkeen ei tarvinnut.
Apokryfikirjat eivät koskaan saaneet sijaa juutalaisuudessa.
Selitän aluksi muutaman ilmaisun, jotka saattavat hämmentää joskus.
Ensin on Vanha testamentti, jossa on suuri määrä tekstiä, -
sitten oli Jeesuksen ja apostolien Raamattu.
Apostolit tuntevat, että tämä Sana puhuu Jeesuksesta, ja se lupaa -
Pyhän Hengen lahjan. Se on Jeesuksen ja apostolien Raamattu.
Kun eri kristilliset liikkeet haluaisivat poistaa -
Vanhan testamentin, silloin rikottaisiin koko perustus.
Vanha testamentti on välttämätön perusta Uudelle testamentille.
Room. 3:25:ssä sanotaan, -
että Jeesus on tullut sovituksen välineeksi, -
tai puhutaan myös armoistuimesta.
Mikä on armoistuin?
Ilman Vanhan testamentin apua, emme ymmärrä, mikä armoistuin on.
Täytyy tietää, miltä ilmestysmaja näytti, että siellä oli armoistuin.
Ja Jeesus tuli armoistuimeksi, ja sovituksen välineeksi.
Emme ymmärrä Uutta testamenttia ilman Vanhaa testamenttia.
Sivu sivulta Vanha testamentti on Uuden testamentin tukena.
Ensin on Vanha testamentti ja seuraava ympyrä Uusi testamentti.
Uutta testamenttia kuvataan punaisilla ympyröillä.
Uusi testamentti on kuin avain, joka tulkitsee Vanhaa testamenttia.
Se nostaa esiin, mitä Vanhassa testamentissa on, ja laajentaa -
ilmestystä Jeesuksesta Kristuksesta ja Pyhästä Hengestä, ja -
Jumalan teoista seurakunnassa.
Nämä kaksi ympyrää, Vanha- ja Uusi testamentti, -
ovat kanonisia kirjoituksia, eli Jumalan Sanaa -
evankelisen uskon mukaan.
On myös muita renkaita Vanhan ja Uuden testamentin ympärillä.
Apostolisena aikana oli useita kirjoituksia, meillä on vain -
pieni osa jäljellä. Oli erilaisia apokryfejä.
Otan Vanhan testamentin apokryfit, joista Lutherkin mainitsi.
Ne ovat vuoden 2000 raamatunkäännöksessä mukana.
Ne koostuvat useista teksteistä, esim. juutalaisista, -
joita juutalaiset eivät ole koskaan pitäneet kaanoniin kuuluvina.
He eivät ole koskaan hyväksyneet Vanhan testamentin ympärillä -
olevia kirjoituksia Jumalan Sanaksi.
Näistä kirjoituksista voi oppia kulttuurillisia asioita.
Mainitsinkin jo Makkabilaisten taistelun, -
jolloin Jerusalemista haluttiin tehdä kreikkalainen kaupunki.
Kreikan jumalakultti haluttiin tuoda Jerusalemiin 160 eKr.
Silloin Juudas Makkabilainen perheensä kanssa aloitti, -
taistelun maan ja kaupungin puhdistamiseksi.
Juutalaisille Juudas Makkabilaisen taistelu maan puolesta on tärkeä.
Emme saa väheksyä tätä asiaa.
Juutalaisten keskuudessa se ei silti ole ollut Jumalan Sanaa.
Sitten ovat myös pseudepigrafit.
Pyydän anteeksi, että tässä on vaikeita sanoja.
Mitä niillä tarkoitetaan?
Epigrafi tarkoittaa otsikkoa.
Pseudepigrafi tarkoittaa väärää otsikkoa.
Pseudepigrafien kirjoittajat eivät olleet kirjoituksessa mainittuja.
Nuo kirjailijat eivät kirjoittaneet kyseisiä kirjoja, esim. Eenok.
On pitkä lista kirjoja, joita väitetään -
Mooseksen, Aabrahamin tai patriarkkojen kirjoittamiksi.
Ne ovat Vanhan testamentin pseudepigrafeja, eivät aitoja.
Niitä ei kirjoittanut henkilö, jonka oletetaan ne kirjoittaneen.
Ne kuuluvat kirjallisuuteen, jotka kirjoitettiin Vanhan- ja -
Uuden testamentin välisenä aikana.
Apokryfeistä ja pseudepigrafeista käytetään yhteisnimitystä -
testamenttien välinen kirjallisuus.
Suurin osa kristillisistä kirkoista ei hyväksy pseudepigrafeja -
Jumalan Sanaan kuuluvaksi.
Etiopian ortodoksit hyväksyvät esim. Eenokin kirjat.
Muuten niiden ei katsota kuuluvan Pyhiin Kirjoituksiin.
Lisäksi on vielä Uuden testamentin apokryfit.
Mitä ne sitten ovat?
Klassinen kristinusko ei tunnusta -
Uuden testamentin apokryfejä Pyhiin Kirjoituksiin kuuluvaksi.
Osa feministiteologeista on nykyään erittäin kiinnostuneita -
Marian evankeliumista, joka kuuluu Uuden testamentin apokryfeihin.
Niitä ei kuitenkaan voida laskea apostoliseen aikaan kuuluvaksi.
Alkuseurakunta vastusti näitä gnostilaisia kirjoituksia.
Gnostilainen maailmankuva perustuu aivan erilaiselle pohjalle kuin -
raamatullinen maailmankuva.
Gnostilainen ajattelu ei usko Jumalaan Luojana -
eikä pidä aineellista hyvänä.
Gnostilaisuudella on negatiivinen asenne juutalaisuutta kohtaan.
Nämä kirjoitukset olivat oikeastaan lähtökohta suurelle taistelulle, -
gnostilaisuutta vastaan, -
joka ajoittuu noin 100-230 -luvuille jKr.
Nämä tekstit eivät ole Raamatun Kirjoitusten aitoja osia, -
eivätkä siten kuulu raamatulliseen uskoon.
Milloin kaanon oli valmis? Tästä on tullut keskustelunaihe, -
jota käydään evankelisten ja katolisten kristittyjen kesken.
Evankeliset kristityt painottavat Jumalan Sanaa ja perustelevat, -
että Raamattu on varhainen.
Tämä on myös minun uskoni tieteellisen työni pohjalta.
Uskon, että Uuden testamentin Kirjoitukset -
olivat valmiit noin 60-110 jKr.
Kristillisessä kirkossa oli jo silloin vahvistettu Raamatun -
kaanoniin kuuluvat Kirjoitukset.
Se oli myös tärkeää, koska kaanon joutui hyökkäyksen kohteeksi -
erään gnostilaisen kirjailijan toimesta 130-140 jKr.
Hän halusi korjata kaanonia ja poistaa kirjoituksia, jotka -
eivät hänen mielestään kuuluneet sinne.
Hän halusi poistaa evankeliumeja ja koko Vanhan testamentin.
Hän otti pois useita kirjeitä ja jätti joitakin Paavalin kirjeistä.
Hänen nimensä oli Markion.
Se oli hyökkäys kaanonia vastaan vuosisadan alussa.
Jo silloin oli, mitä vastaan hyökätä.
Olemme jo aikaisemmin siteeranneet tässä ohjelmassa Pietaria.
2. Piet. 3:15-16:ssa puhutaan Paavalin kirjeistä.
Paavalin kirjeet ovat siinä saman- arvoisia kuin Vanhan testamentin -
Pyhät Kirjoitukset.
Uutta testamenttia pidettiin jo varhain Pyhänä Kirjoituksena.
Evankelinen kirkko korostaa, ja olen itsekin samaa mieltä, että -
Kirjoitukset ovat noin 100-luvulta, jolloin ne vahvistettiin.
Jotkut Kirjoitukset kyseenalaistettiin ja niistä -
kiisteltiin vielä jonkin aikaa.
Ne, jotka meillä on, jäivät osaksi kaanonia, -
eikä niitä kyseenalaistettu.
Roomalaiskatolisessa ajattelussa painotetaan usein, että -
Kirjoitukset tulivat myöhään.
Kirkolla on vastuu siitä, miltä Kirjoitukset näyttävät.
Silloin näytetään täydellinen luettelo Raamatun kirjoista, -
jotka nyt kuuluvat Raamattuumme, vuodesta 367 jKr.
Athanasius luettelee pääsiäis- kirjeessään täysin samat kirjat -
kuin on nykypäivän Raamatussa.
Luettelo ei tietenkään ole ratkaiseva tekijä vaan se, -
milloin Kirjoitukset syntyivät ja milloin ne hyväksyttiin.
Ne oli hyväksytty ja ne olivat koko Kristuksen ruumiin käytössä -
ilman kirkollista päätöksentekoa, vailla neuvoston tai -
jonkun inhimillisen järjestön tekemiä päätöksiä.
Niin ei tapahtunut, kun kaanonista tuli todellinen.
Ne olivat ne Kirjoitukset, jotka hyväksyttiin kaikkialla -
apostolisiksi, oikean opin mukaisiksi kirjoiksi -
ja Pyhän Hengen innoittamiksi.
Tämä prosessi tapahtui jo kauan ennen vuotta 367 jKr.
Mitä roomalaiskatoliset haluavat sanoa sillä, -
että Kirjoitukset tulivat myöhään?
Silloin korostetaan kirkkoa.
Kirkko on vahvistanut ja päättänyt, mitkä osat kuuluvat Kirjoituksiin.
Silloin painopiste siirtyy Kirjoitusten sijaan kirkkoon.
Oletamme nyt vuoden 367 jKr. pääsiäiskirjeen mukaan.
Minun ajatusmalliani voi verrata sukututkimukseen, -
johon vaimoni paneutuu talven pimeinä tunteina.
Hän istuu tietokoneensa edessä ja etsii asiakirjoja suvusta.
Hän tekee luettelon, ja etsii syntymäaikoja sukupuuta varten.
Sen hän tekee vuonna 2015, mutta kirjoitetut ja luetteloidut asiat -
eivät tapahdu nyt.
Hän ottaa esiin asiakirjoja, jotka tapahtuivat kauan sitten.
Hän voi mennä jopa 1500-luvulle asti joissakin kohdissa.
On mahdollista luetteloida 500 vuoden takaisia asioita.
Athanasius dokumentoi sellaista, mikä oli jo vahvistettu.
Se oli ollut vakiintuneena jo satoja vuosia ennen tätä listaa.
On tärkeää tunnustaa Kirjoitukset siksi, mitä ne ovat.
Mitä Kirjoituksia oli Jeesuksen ja apostolien aikana?
Juutalaiset eivät tunnustaneet apokryfejä.
Useat kirjoituskokoelmat apostolisen ajan juutalaisilta -
eivät tunnusta apokryfejä, eikä niillä ollut mitään arvoa heille.
Samoin oli myös Jeesuksen ja apostolien laita.
Uuden testamentin tieteellisessä painoksessa on luettelo kaikista -
sitaateista ja viittauksista, joita siellä on -
Vanhan testamentin teksteihin.
Listalta löytyy 263 sitaattia.
Niissä ei ole yhtäkään lainausta apokryfeistä.
Jeesus ja apostolit eivät koskaan siteeranneet apokryfejä.
Se on huomionarvoista, kun sitaatteja on 263.
Tämä vain vahvistaa käsitystä siitä, -
ettei apokryfeillä ei ollut kovin vahvaa asemaa silloin.
Myöhemmin ne saavat vahvemman sijan kirkkohistoriassa.
Apokryfit eivät kuuluneet Raamattuun.
Meillä on myös Uuden testamentin apokryfit, joilla -
ei ole pitkiin aikoihin ollut mitään suurta merkitystä.
Vasta viimeisen 20-30:n vuoden aikainen teologia nosti esiin -
esim. Tuomaan evankeliumin ja muita gnostilaisia evankeliumeja.
Näin liberaaliteologia toimi.
Uuden testamentin apokryfeillä -
on ollut tärkeä rooli -
roomalaiskatolisen kirkon Maria-opin syntymisessä.
On myös Jaakobin evankeliumi eli Jaakobin protoevankeliumi tai -
Jaakobin alkuevankeliumi -
joka kertoo Mariasta ja Jeesuksen syntymästä.
Se kertoo myös Marian lapsuudesta -
sekä yliluonnollisesta syntymästä.
Hän kasvoi temppelissä, ja enkelit syöttivät häntä.
Tästä on useita legendoja, ja juuri nämä tarinat ovat päässeet -
kristilliseen perinteeseen.
Useat kirkkoisät siteeraavat niitä, ja osittain -
ne ovat vaikuttaneet myös kirkolliseen Maria-oppiin.
Esimerkkinä ajatusmalli, että Maria olisi aina ollut neitsyt.
Hän ei yhtynyt mieheensä ennen Jeesuksen syntymää, -
koska Jeesus on siinnyt Pyhästä Hengestä.
Se on kirjoitettu myös Raamattuun.
Olemmeko myös siitä yhtä mieltä, ettei Marialla ollut -
avioliitto- ja seksuaalielämää sen ajanjakson jälkeen?
Emme ole, koska se ei perustu Jumalan Sanaan.
Matt. 1:25:ssä sanotaan: "Joosef ei tuntenut häntä." (Ruots. Raam.)
Tätä ilmaisua käytetään Raamatussa seksuaalisuhteesta.
"...eikä yhtynyt häneen, ennenkuin hän oli synnyttänyt pojan."
Kuinka sitten voidaan sanoa, että hän oli ikuinen neitsyt, -
eikä hänellä koskaan ollut seksuaalista kanssakäymistä?
Uusi testamentti kertoo, että Jeesuksella oli sisaria ja veljiä.
Se osoittaa, että Marialla oli useita lapsia.
Oppi Marian ikuisesta neitsyydestä perustuu apokryfitekstiin, -
Jaakobin protoevankeliumiin.
Marian sanotaan avioituneen lesken, Joosefin kanssa, jolla oli lapsia.
Tekstissä kerrotaan myös yksityiskohtia syntymästä.
Jeesuksen syntymää kuvataan lähinnä gnostilaisuuden näkökulmasta, -
eikä hän syntynyt normaalilla tavalla. Se oli toisenlainen.
Uuden testamentin apokryfit vaikuttavat opin muodostumiseen -
perinteisiin, jotka eivät kuulu Kirjoituksiin.
On pidettävä jyrkkä raja perinteen ja Kirjoitusten välillä.
Apokryfit eivät siis kuulu Raamattuun.
Ne kuuluvat ns. harmaaseen alueeseen Raamatun ympärillä.
Ne eivät auta selkeän opin muodostuksessa.
Lopettelemme tämän historiallisen kuvauksen Raamatusta.
Seuraavan kerran aiheena on, kuinka Jumalan Sana voi muuttaa elämäsi.
Uskon vakaasti, että Jumalan Sana muuttaa maan.
Siksi olen kiitollinen TV7:stä!
Se on fantastinen työväline, jonka avulla tuomme -
saarnatuolin sinun luoksesi.
Haluan rohkaista sinua tukemaan TV7:ää, -
jolla on suuri ja tärkeä näky Jumalan Sanan eteenpäin viemisessä!
Suomennos: Anneli Olin