Herramme risti maailmaan
Viel' loistaa valoaan
Se kaikki synnit paljastaa
Se ohjaa oikeaan
Hän, Vapahtaja syntisten
Verellään minut puhdistaa
Hän täysin armahtaa
Syvyyksiin synnit heitti Hän
Ei niitä missään näy
On tässä ainut toivoni
Kun Herra kanssain käy
Nyt armon alla olla saan
Ja luottaa hyvään sanomaan
Hän täysin armahtaa
Tänään on pääsiäinen -
ja pääsiäisjuhlien viimeinen päivä, ylösnousemuspäivä.
Keskustelemme siitä tänään -
hyvän ystäväni ja vieraani Ingemar Helmnerin kanssa.
Tervetuloa! - Sydämellinen kiitos.
Tervetuloa itäiseen valtakunnan puoliskoon!
En tiedä, mikä minussa on vikana, mutta viihdyn täällä erittäin hyvin.
Mitä idemmäs Suomessa menen, sitä kotoisammalta tuntuu hengellisesti.
Kansan sielunelämässä täällä on jotain, johon minun on helppo liittyä.
Sinulla ei ole suomalaisia juuria. - Ei.
Kun keskustelee ruotsalaisten kanssa, heillä on esivanhempia Suomessa.
Ei. Sukutaustastani ei löydy suomalaisia.
Kun sinä ruotsalaisena tulet Suomeen, -
huomaatko jotain eroa kulttuurissa tai musiikissa?
Tietystihän kieli kuulostaa korvaan erilaiselta.
Jumalanpalveluselämässä musiikki ja muu ovat luoneet kulttuurieroja -
ja tapoja ilmaista uskoa ja ylistää Jumalaa.
Ruotsi samoin kuin Norja ovat saaneet paljon vaikutteita -
englanninkielisistä ja amerikkalaisista lauluista ja musiikista.
Mutta tänään lauletaan niin suomeksi, ruotsiksi, -
norjaksi ja englanniksi: "Hän elää!"
"Jeesus on ylösnoussut!"
On fantastista saada liittyä siihen kuoroon.
Kun ajattelemme pääsiäistä, -
saanko kysyä sinun käsitystäsi pääsiäisestä?
Miten ajattelet? Ajatteletko taaksepäin ja miten pitkälle menet, -
ennen kuin tullaan pääsiäispäivään?
Pääsiäinen on minulle ydin kaikessa, mitä tunnustan.
Kristittynä oleminen ei ole uskoa omaan suureen uskoonsa -
ja täydelliseen kristillisyyteensä. Se on tunnustautumista Jeesukselle.
Hänen kuolemansa, minun kuolemani. Hänen elämänsä, minun elämäni.
Suosittelen pääsiäislukemiseksi Raamatun kirjaa, -
joka Martti Lutherin mukaan jokaisen kristityn pitäisi opetella ulkoa.
Se kuuluu ensimmäisiin perusteisiin, ajatteli Luther. Se on Roomalaiskirje.
Siellä kohtaamme pääsiäissanoman.
Se muotoillaan todella hienosti luvussa 6, -
että olen Hänen kanssaan yhteenkasvanut kuolemassa -
ja samoin myös ylösnousemuksessa.
Kristus, minun elämäni. - Täsmälleen.
Ajattelin enemmän koko pääsiäispyhien aikaa.
Meillä on ollut palmusunnuntai. Sitten oli pitkäperjantai.
Ainakin silloin, kun me olimme lapsia, se tuntui todella pitkältä.
Englanniksi se on Good Friday, "hyvä perjantai".
Sitten on pääsiäislauantai. Voi miettiä, mitä Jeesus teki lauantaina.
Sitten Hän nousi ylös sunnuntaina, kolmantena päivänä.
Mitä ajattelet tästä? Tapaamme käyttää käsitettä "sovitus".
On suurenmoista kokea se kokonaisuudessaan.
Olemme hyvin stressaantuneita ja kiireisiä.
Mielestäni on tavattoman surullista, että Pohjolassa, -
jossa evankeliumin ja kristinuskon julistamisella joka pitäjässä -
on tuhatvuotinen historia, -
on tultu niin kiireisiksi ja maallistuneiksi, -
että pääsiäisjumalanpalveluksiin ei tahdota saada tulemaan ihmisiä.
Laskettelumäet ja muut houkuttelevat.
Toivon todella, että me yhdessä kristikuntana -
voisimme palauttaa pyhien, joulun, pääsiäisen ja helluntain, vieton -
ja nostaa niitä.
Ne ovat mahdollisuus löytää takaisin ytimeen.
Olisi hyvin rikasta, jos seurakunta- elämässä voitaisiin luoda perinne, -
jossa tehtäisiin pääsiäisvaellus torstaista sunnuntaihin -
ja koettaisiin ja luettaisiin raamatun- tekstit yhdessä. Suosittelisin todella.
Elämän Sanassa Turussa, jossa toimin vuosia pastorina, -
meillä oli pitkä jumalanpalvelus pitkänäperjantaina.
Aloitimme kahdeltatoista. Jatkoimme kello kolmeen, -
jolloin Jerusalemiin lankesi pimeys. Kävimme läpi ne tapahtumat.
Olen samaa mieltä. On traagista nähdä, -
että laskettelu ajaa pitkäperjantain jumalanpalveluksen edelle.
Niin on.
Meidän tarvitsisi kokea nimenomaan pääsiäisen todellisuus, -
niin että se saisi todella koskettaa ja kohdata kirkkoa ja seurakuntaa jälleen.
Välillä minua melkein pelottaa ja ajattelen, -
että kirkon penkissä voi olla monta, -
jotka eivät ole ikinä syvällisesti tehneet hengellistä pääsiäisvaellusta.
Uudestisyntyminenhän on sitä, että kuolee vanhalle elämälle -
ja nousee ylös uuteen elämään.
Juuri pääsiäisenhän otan vastaan ja koen henkilökohtaisena todellisuutena.
Jos ihmisellä on vain vähän uskonnollisia perinteitä -
ja käy joskus kirkossa tunnelmoimassa, -
pääsiäinen ei ehkä kosketa syvällisesti. Tai helluntai sen puoleen.
Meidän tarvitsee saada kokea kristillisten pyhien todellisuus.
Jeesus vuodatti verensä.
Jeesuksen veri vuoti käsistä, jaloista, kyljistä ja selästä -
alas maahan.
Jeesuksen verestä tavataan puhua, ei ehkä siitäkään kovin usein.
Puhu hieman Jeesuksen verestä.
Sen voima ei ikinä vähene.
Tarkoitamme Jeesuksen kuolemassaan vuodattamaa elämää.
Siinä meillä on anteeksianto, armahdus ja pelastus.
Nythän pääsiäisen sanomasta käydään tavattoman kovaa taistelua -
kristillisen kirkon keskuudessa. En olisi ikinä uskonut kokevani sitä.
Kun olin nuori saarnaaja, silloin oli kysymyksiä ja keskusteluja -
Jeesuksen ihmisyyttä ja ennaltaoloa.
Sen myötä Jeesus ja Hänen Sanansa vähenevät.
Se antaa ymmärtää, että Jeesus oli vain aikansa ihminen.
Kului 20 vuotta. Menin ison katedraalin pääsiäisjumalanpalvelukseen.
Siellä julistaja avasi saarnansa sanomalla, -
että hänelle henkilökohtaisesti on sama, -
nousiko Jeesus kuolleista fyysisesti vai ei.
Istuin siellä ja selkäpiitäni karmi.
Nyt kolmen tai neljän viimeksi kuluneen vuoden aikana -
hyökkäykset Jeesuksen uskoa vastaan tuntuvat olevan selvästi kohdennettu -
sovitustyötä kohtaan.
Tulin kotiin pääsiäisviikon päätteeksi pari vuotta sitten.
Olimme laulaneet joka ilta vanhan virren, -
"Oi Jumalan karitsa, piinattu ristin päällä."
Se kosketti minua valtavasti. Tulin kotiin sunnuntai-iltana -
ja avasin kirkollisen lehden.
Siellä nuori naispuolinen kirkkoherra teki pilaa kristillisestä sanomasta, -
joka tuossa virressäkin tulee esiin, ja pyyhki pois -
kaiken vastenmielisen puheen teurastetusta karitsasta ja verestä -
sanoen, että sitä ei tänä aikana tarvita. Istuin siinä ja pidin lehteä -
ja mietin, mihin maailma on menossa. Mutta sitä moderni humanismi on.
Jahdataan hengellisiä kiksejä ja kokemuksia -
mutta ei tarvitse tunnustaa syntejään.
On suuri vaara, että me kirkkoina julistamme hyvänolon evankeliumia, -
joka muistuttaa aika paljon uushenkisyyttä.
Mutta kristinuskossa kyse on verestä, joka vuodatettiin.
Pysy kanavalla. Viivymme todellisuuksissa, -
emmekä siinä, mitä ehkä inhimillisesti haluaisimme sekoittaa mukaan -
kaikkein tärkeimpään sanomaan, -
sanomaan Jeesuksen kuolemasta ja ylösnousemuksesta.
Syvyyksiin synnit heitti Hän
Ei niitä missään näy
On tässä ainut toivoni
Kun Herra kanssain käy
Nyt armon alla olla saan
Ja luottaa hyvään sanomaan
Hän täysin armahtaa
Jo pilvipeite repeilee
Jo taivas selkenee
Niin loistaa päivä kirkkaana
Pois synkkyys pakenee
Vain Herra meitä auttaa voi
Hän murheeseemme valon toi
Hän täysin armahtaa
Ingemar Helmner, puhuimme Jeesuksen ristinkuolemasta.
Hänet ristiinnaulittiin. Veri virtasi Hänen ruumiistaan.
Joitain vuosia sitten, aika monta vuotta sitten, -
ilmestyi elokuva "Passion of the Christ".
Se kiellettiin lapsilta. Ikärajaksi tuli 16. Vai oliko se jopa 18?
Kysymys kuuluukin, mehän olemme nähneet elokuvan, -
että oliko se vielä raaempaa kuin elokuvassa pystytään kuvaamaan.
Jeesus oli pelkkää haavaa.
Luin jostain selityksen, -
että itse asiassa ilmauksessa "hänen haavojensa kautta olemme paratut" -
sana "haava" on yksikössä.
Kirjoittajan mukaan sen täytyy tarkoittaa sitä, -
että Jeesus oli niin runneltu, että hän oli kuin yhtä haavaa.
Uskon, että se pitää paikkansa.
Jos lukee ristiinnaulitsemisen historiasta, sitä ei voi käsittää.
Ja ulkoiset haavat olivat vain pieni osa siitä, -
mitä kaikkea se piti sisällään.
Se, mitä ristillä tapahtui... Minä uskon sijaiskärsimykseen.
Ensinnäkään kukaan ei ottanut Hänen henkeään. Hän itse antoi sen.
Ja Hän ei kuollut omien syntiensä tähden.
Risti kutistetaan kristillisessä julistuksessa nykyään -
vain rakkauden symboliksi, mutta se on paljon enemmän.
Ristissä on myös se puoli, että se todistaa synneistämme -
ja siitä, että olimme matkalla ikuiseen kadotukseen.
Jos kiellämme, että on olemassa riski joutua kadotukseen, -
ja väitämme yleisesti, että Jumala on niin hyvä, ettei niin voi käydä, -
herää kysymys, miksi Jeesus kuoli.
Osittain sanon, etten ymmärrä sitä, ja myönnän sen ensimmäisenä.
Olen vain ja ihmettelen ristiä.
Mitä vanhemmaksi tulen, sitä enemmän ihmettelen.
Mutta tiedän, mitä Raamattu sanoo, ja olen valinnut uskoa.
Raamattu sanoo, että Hänet, puhtaimman ja pyhimmän, -
Hänet, joka ei synnistä tiennyt, -
Jumala meidän tähtemme teki synniksi, -
että me hänessä tulisimme Jumalan vanhurskaudeksi.
Aivan. Joskushan sanotaan, että Jeesus kantoi syntimme, -
mutta itse asiassa Hänet tehtiin synniksi.
Se on jotakin syvempää. - Niin on.
Raamattu sanoo, että Jeesuksessa kaikki siunaukset kuuluvat meille.
Hänhän on siunaus.
Ja Paavali sanoo yrittäessään selittää sovitustyötä, -
että Hän tuli kiroukseksi edestämme.
Tuskin rohkenen sanoa sitä.
Kun luemme Jeesuksen kuolemasta, -
sanotaan, että sillä hetkellä kun Jeesus kuoli ja antoi henkensä, -
temppelin esirippu pyhän ja kaikkeinpyhimmän välissä repesi -
ylhäältä alas asti. Mitä se symboloi?
Symboliikka on ihmeellinen ja hyvin voimakas.
Tie on auki ja selvä -
aina armonistuimelle asti sinulle ja minulle.
Suosittelen kaikille kiinnostuneille -
Efesolaiskirjeen lukemista.
Me, jotka olimme kaukana, olemme päässeet lähelle.
Meillä on pääsy Jeesuksen veren kautta. Tie on auki.
Jeesus kutsuu meidät sisään.
Samaan aikaan Hän itse lähestyi meitä.
Meidän ei tarvitse mennä johonkin kohtaamaan Häntä.
Voimme kohdata Hänet siellä, missä olemme.
Se on käsittämätöntä, suurta ja ihmeellistä.
Ja ajatella, että Hän nousi ylös.
Mutta Simon Pietari, kalastaja ja apostoli, -
saarnasi, että ei ollut mahdollista, -
että kuolema olisi voinut Hänet pitää.
Yhtälö oli mahdoton.
Hän oli elämän Herra, ja synnillä ei ollut mitään kiinnitystä Häneen.
Siksi Hän voi kantaa minun syntini.
Ja siksi Hän voi kohdata paholaisen ja kuoleman ja voittaa.
Kun olimme nuoria, saarnattiin usein, miten Jeesus laskeutui tuonelaan, -
otti avaimet kuolemalta ja tuonelalta ja voitti paholaisen.
Se oli verevää.
Todella ravitsevaa.
Emme voi ymmärtää tätä kaikkea, -
mutta voimme valita. Voimme päättää uskoa.
Ja sillä tiellä saamme yhä enemmän kokea tämän sanoman voimaa.
On tärkeää tutkia syvällisesti ja tehdä itselleen selväksi opinkappaleet.
Mutta ihmeellistä on, että sanoma on elämä.
Oppia tuntemaan Hänet on elämä.
Meillä on katsojia. Emme tiedä, montako, mutta tiedämme, että monta.
Puhupa hetken, katso heitä silmiin -
ja kutsu heitä paikkaan, jossa Jeesus kohtaa heistä jokaisen.
Jeesuksesta keskustellaan runsaasti, -
mutta samanaikaisesti nykyajan maailmassa yhä harvemmat -
kokevat Hänen pelastuksensa.
Puhumme pääsiäisestä. Ajattelen Pilatusta, -
tämän maailman vallanpitäjää.
Jeesus tuotiin hänen eteensä.
Koen, että Pilatus oli tiukilla.
Hän esitti kuuluisan kysymyksen: -
"Mitä minun sitten on tehtävä Jeesukselle, -
jota sanotaan Kristukseksi?"
"Mitä minun?" Huomaatko, miten henkilökohtaista siitä tuli?
"Mitä minun on sitten tehtävä tämän Jeesuksen kanssa?"
Se on tärkein kysymys, -
joka meitä voi ikinä kohdata maan päällä viettämämme hetken aikana.
Olen kyllin vanha tietääkseni päättämisen tuskasta.
Voi seistä tienhaarassa ja tietää vaistomaisesti, -
että päätöksellä on tulevaisuudessa ennalta aavistamattomia seurauksia.
Mutta kysymys ei ole ratkaiseva vain sen lyhyen hetken kannalta, -
jonka maan päällä vietän.
Raamattu tekee erittäin selväksi kannesta kanteen, -
että kysymys ratkaisee myös kohtaloni -
koko ikuisuuteni kannalta.
Miten voin sanoa niin? Jeesus on täysin ainutlaatuinen.
Hän on sitä neljässä suhteessa Raamatussa. Hän on ainoa tie, -
ainoa perustus ja ainoa välimies.
Hänen nimensä on ainoa, jossa pitää pelastuman.
Jos et usko kuin minä, haluaisin kysyä, -
tunnetko jonkun toisen, joka voi antaa anteeksi syntejä -
ja antaa ikuisen rauhan ja toivon.
Minä tunnen vain yhden. Jeesus elää.
Hän on lähellä, ja kun rukoilet Hänen nimessään, tapahtuu ihmeitä.
Olet tervetullut Jumalan valtakuntaan. Hän on avannut tien, -
ja Hän kutsuu sinua.
Jeesus kuoli ja nousi ylös tähtemme, sinun tähtesi ja minun tähteni.
Rukoillaan ja hiljennytään.
Tehdään, kuten Ingemar tässä sinuun vetosi.
Tule Hänen luokseen ja jättäydy Hänelle, -
joka tuli ja antoi henkensä, että sinä voisit saada elämän.
Kiitos, taivaallinen Isä, pääsiäisestä.
Pääsiäispäivästä, jolloin muistelemme sitä, -
että nousit voittoisasti ylös kuolleista -
ja voitit paholaisen -
sekä kaiken, mitä se ja sen valtakunta käsittää.
Jeesuksen nimessä kiitos, että kuulet ja näet meidät, -
kun käännämme sydämemme puoleesi ja sanomme: "Jeesus, -
kiitos, että kuolit puolestani.
Otan Sinut vastaan ja annan Sinulle elämäni.
Anna anteeksi kaikki syntini. Puhdista minut kaikesta vääryydestä.
Anna minun kokea se autuus, -
että saan tunnustaa, että Sinä, Jeesus, olet Herrani, -
ylösnoussut myös minun elämässäni. Jeesuksen nimessä.
Aamen, aamen."
Toivotan pääsiäispäivän viimeisinä tunteina -
todella hyvää pääsiäisen jatkoa!
Jeesus elää, ja Jeesus on täällä meidän tähtemme.
Nähdään ensi viikolla! Ohjelma näkyy joka sunnuntai-ilta kello 19.30.
Liity seuraamme joka sunnuntai.
Ensi kertaan siis! Jos haluat, voit soittaa meille, -
niin keskustellaan ja rukoillaan yhdessä. Hei, hei!
"Hän täysin armahtaa" -sanat: "SJJ2009"
Suomennos: Marianne Tenetz