AJAKOHAST OTSE TAEVAST
Tere taas! Täna oleme Türgis, Efesoses
ja siin on toimunud nii mõndagi põnevat.
Aga räägi lähemalt, kus me täpselt oleme?
Oleme täna ühes kirikus.
Oleme ju kirikurahvas nii et peamegi olema kirikus
ja meil on siiralt hea meel, et saame filmida siin täna.
Loomulikult nägi see kirik omal ajal hoopis teistsugune välja,
olles ehitatud 400 sajandil või varemgi veel.
Aga tegu on siis Maarja kirikuga.
Väga huvitav.
Räägime peagi ka sellest, kust kirik sellise nime sai,
kuigi eks Soomeski ole mitu Maarja kirikut,
nii et ega ta mingi väga kummaline nimi nüüd ka pole.
Küll aga on sel kirikul Maarja nimi oma kindla põhjusega,
olles seotud kristluse alguse ja algaegadega.
Jutt käib loomulikult apostlite tegude ajast,
kuid samas järgnesid neile mitmed teised põlvkonnad
ja kogudus hakkas kasvama.
On huvitav, et koguduse algaegadel, kuigi samas nüüdki,
kasvas kogudus kohe märkimisväärse hooga
ja uusi kogudusi rajati kõikjal, mis oli rahva jaoks midagi uut.
Ja kuigi juutide seas oli koguduse ja jumalarahva mõiste mingil moel olemas,
sai tõeline ristikogudus siiski alguse just nelipühapäeval.
Ehk siis teatud aeg peale Jeesuse ülestõusmist.
Kogudus ja selle tegevus hakkas üha enam levima ja juurduma
ning aastate ja aastasadade pärast tekkis olukord,
mil' vajati kohti, kus koguneda.
Kirikuõpetajad ja piiskopid - just nii nagu nad ka tol ajal olid,
hakkasid koos käima ja asjade üle arutlema.
Tekkis ju juba apostel Paulusegi ajal arutelu,
kas usklikuks saamiseks peab inimese ümber lõikama või mitte?
Nii et pastorid ja jutlustajad said sellisteks aruteludeks juba tol ajal kokku.
Samas ei nimetatud seda veel Kirikute Nõukoguks vms.,
kuigi ta mingil määral juba oli seda.
Kuid 325 aastal toimus esimene Kirikunõukogu koosolek Nikaias,
kus otsustati, et Jeesus on oma olemuselt sama kui Jumal
ehk siis Jeesus on Jumal ja mitte lihtsalt mingi püha inimene.
Nii et sellest ajast alates on teatud, et Jeesus on ühtaegu tõeline Jumal
kui ka tõeline inimene.
Ehk siis 100% Jumal ja 100% inimene ning ei midagi vahepealset.
Ta on ühtaegu ehe nii Jumala kui inimesena.
See oli kõige peamisem asi, kuigi eks räägiti paljust muustki.
Seejärel kulus oma 50-60 aastat, kui Konstantinoopolis uuesti kokku tuldi.
See toimus 381 aastal
ja siis lepiti kokku milleski, mida meiegi omame,
kuid millega me ehk liiga kergekäeliselt ümber käime.
Tegu on nimelt meie usutunnistusega.
Me teame, et on olemas mitmeid erinevaid usutunnistusi,
kuid tookord lepiti siis kokku Nikaia usutunnistuses,
mis oma nime poolest on pisut eksitav,
kuna selles ei lepitud kokku Nikaias.
Kui, siis ehk võib-olla mõne punkti osas vaid,
mille üle Nikaias arutleti.
Kuid Konstantinoopolis pandi see usutunnistus siis paika.
Nii Nikaia kui apostellik usutunnistus on üsna sarnased.
Nikaia oma on küll pisut pikem,
kuid sedagi kasutatakse me kogudustes üsna tihti.
See on hea harjumus ja mul on ikka tavaks koguduses öelda,
kui seda palvet kas leivamurdmise ajal või ka muidu kasutame, et:
kui seda palvet loete, siis tehke seda kohe korralikult!
Et kui oma usku tunnistate, on ka näha, et usute sellesse, mida ütlete.
Sest vahel on nii kerge lihtsalt vuristada sõnu üksteise järel:
"Mina usun Jumalasse.... daaa-daaa-daaa...Aamen!"
Palume seda palvet mitu minutit ja samas ei mäletagi, mida palusime.
Kuid see pole selle palve mõte.
Selle palve mõte taandus eelkõige muidugi sellele,
et kui valeõpetajad tõusid esile ja püüdsid väita seda ja toda,
siis jumalarahvas sai tulla kokku ja otsustada usutunnistuse põhjal,
et see on see, millesse me usume ja see on ristiusu põhituum.
Seejärel läksid veel mõned aastad
ja 431 aastal tuli Kirikunõukogu uuesti kokku.
Et siis kui varasemad kogunemised olid toimunud 325 ja 381 aastal,
siis see 431 aasta kogunemine toimus pea 50 aastat hiljem,
mis pole teab, mis pikk aeg.
See Kirikunõukogu tuli kokku just siin, selles paigas Efesoses.
Pastorid, piiskopid ja õpetajad tulid kokku kogu maailmast,
et arutleda taaskord asjade üle ja olla siin nädalaid koos.
Loomulikult nad ka palvetasid...
...ja pidid korralikult täide saatma selle, milleks nad kokku olid tulnud.
Need olid väga targad mehed, kes kandsid hoolt selle eest,
et seda usutunnistust ei kuulutatud vaid otsustamise päeval,
aga ka kõigil järgnevatel päevadel.
Pia, sa oled 50-aastane ja veidi peale...
kui nii umbkaudu öelda.
Ja mina olen umbes sama,
nii et me ei saa arvestada sellega,
et jagame Jumala Sõna veel ka 40 aasta pärast.
Meil on sellest oluliselt vähem aega ja me kasutame seda targasti.
Kui Jeesus peaks enne me surma tagasi tulema, on igati OK
ja Ta on enam kui teretulnud.
Kui aga mitte, astume meie üle igaviku läve
ja keegi teine - loodetavasti me enda lapsed
jätkavad mingil määral seda tööd koos me lastelastega.
Meie aga peame kandma hoolt selle eest, et jätkataks õigel moel.
Me ei saa jätta seda vaid Jumala hooleks.
Tõsi küll - Ta valvab kogu oma töö ja valduste üle,
kuid sellest hoolimata peame me seadma teatud piirid,
mida mööda minna.
Nii et need algsajandite vennad on aidanud meid väga palju
tänu oma aruteludele ja otsustele.
Nii et Efesoses, just siin samas, kus praegu viibimne,
otsustati ühel meelel, et Maarja tõi ilmale Jumala.
Ta ei sünnitanud Jeesust vaid kui inimlast, aga ta tõi ilmale ka Jumala.
Seetõttu usumegi,
et Jeesus sündis siia ilma nii inimese kui Jumalana
ja Maarja oli see, kelle Jumal oma kaasosaliseks valis.
Maarja oleks võinud ju ka keelduda, aga õnneks ta ei teinud seda,
vaid andis oma nõusoleku Jumala tahte sündimiseks,
kuigi ta seda ei mõistnud.
Nii kinkiski Jumal meile oma Poja,
kes tuli siia maailma otsima ja päästma kõiki, kes on kadunud.
Samas aga ilmutama meile ka Jumalat, Tema tahet ja kõikvõimsust.
Kõik, mida Ta rääkis, oli Jumala täiuslik sõna ja tahe.
Millal iganes Jeesus midagi tegi - see oli Jumala hea ja täiuslik tahe.
Nii et Ta tõi meile imelisi rõõmusõnumeid, mis räägivad ka me pääsemisest.
Seejärel Ta suri ja läks surmahauda kõnelema neile, kes seal vangis olid.
Ta tõusis kolmandal päeval surnuist ja tõusis 40 päeva pärast üles taevasse,
kus Ta on ka tänasel päeval.
Nii et tänu Jumalale Jeesuse eest!
Oleme tänulikud ja rõõmsad, et ta on ühtaegu nii üleval taevas
kui elab ka tänapäeval meie sees, mõjutades nii meid
kui koguduste kaudu kõiki me kogukondi ja kogu maailma.
Nii et me oleme ütlemata tänulikud, tänades Jeesust Ta tuleku eest.
Aga samas tänades vendi ka Nikaiast, Konstantinoopolisest ja Efesosest,
et nad olid meile abiks.
Sest ilma nende poolt teatud põhiasju paika panemata,
oleksime omadega ikka täitsa metsas.
Kuid nende poolt paika pandud asjad on aidanud kristlikku kogudust veel tänagi.
Nii et oleme täna Maarja kirikus, Efesoses.
Imeline paik!
Imeline paik tõesti!
Samas kui mõelda selle suuruse peale...
Keegi ajaloolane on öelnud, et siin käis enne mingi muu tegevus.
Ma ei oska selle kohta öelda, kas kogudus ise ehitas selle kiriku
või kas nad ostsid või rentisid selle.
Kuid sõltumata sellest, mis nad tegid, kasutati seda suurt hoonet kirikuna.
Ma ei tea, millised istmed või pingid siin olid?
Kindlasti mitte mingid pehmed,
kuid igal juhul mahutas see suural hulgal rahvast.
Tegu on ka väga vana kirikuga,
nii et siin ei saanud väga mingit muud tegevust toimuda.
Samas pole see Pauluse ajast, vaid teatud hilisemast ajast.
Samas võib nüüd küsida,
et mis ime pärast sellele kirikule Maarja nimi pandi?
Las ma lugeda Johannese evangeeliumi 19 peatükist,
salmidest 25-27, kus on öeldud järgmist:
"Aga Jeesuse risti juures seisid tema ema
ja tema ema õde Maarja, Kloopase naine,
ja Maarja Magdaleena.
Kui nüüd Jeesus nägi risti kõrval seismas oma ema
ja jüngrit, keda ta armastas..."
Kes see oli? - Johannes.
"siis ta ütles emale: Naine, vaata, see on su poeg!”
Seejärel ütles ta oma jüngrile: Vaata, see on su ema!”
Ja selsamal tunnil võttis jünger ta enda juurde."
Siin on nüüd mitu hämmastavat aspekti.
Siin on Jeesus, kes on ristilöödud.
Enne seda oli Teda pekstud vaeseomaks
ja Ta oli üleni haavades ja vermetes.
Jesaja raamatus on öeldud,
et Tema vermete läbi on meile tervis tulnud.
Ehk Tema haavade kaudu on see tulnud.
Jeesus oli nii läbipekstud ja nii katki, et kõikjalt Ta ihust voolas vesi
See oli suurim kannatuste kannatus.
Lisaks sellele löödi Ta siis risti ja Talle pandi okaskroon pähe.
Ta oli omadega täiesti otsa korral,
kuid ristilt alla vaadates nägi Ta oma ema seismas seal.
Ja ka Johannest ning ema õde.
Ja Ta jaksas veel mõelda oma ema peale.
Inimlikult võiks ju mõelda, et ema mõtles eelkõige Jeesuse peale
ja seda ta ka loomulikult tegi,
tundes tohutut kahju Jeesuse pärast ja paludes ta eest.
Kuid Jeesus jaksas mõelda ka ema peale
ja sellele, mis saab peale Tema surma.
Nii Ta ütleski Johannesele, et see on nüüd tema ema,
mispeale Johannes mõistis asja tuuma ja võttis Maarja enda juurde koju.
Nii sai Maarjast ka Johannese ema, mida ta bioloogiliselt ju polnud.
Usume, et Johannes jäi püsima, nii nagu kõik teisedki jüngrid.
Ainukene, kes teelt kõrvale kaldus, oli Juudas Iskariot,
kes läks ja endalt elu võttis,
kuna oli petnud nii Jeesust kui oma teisi kaaskondlasi.
See oli kohutav olukord.
Kuid teised jätkasid valitud rada ja olid ustavad kuni surmani.
Nad tegid, mida Jeesus oli käskinud neil teha
ja panid kogu oma elu mängu.
Me võime ju muidugi mõelda, et paljud neist olid abielus.
Vähemalt Peetrus oli, sest Piiblis on juttu tema ämmast.
Ja kindlasti olid need teised ka.
Täpselt muidugi ei tea, sest nende seas oli ka palju nooremaid...
Aga ka kõik nende pered olid kaasatud kogu loosse
ja kõik teadsid, et nad on andnud oma elud Jeesusele
ja sellest ei taganeta.
Seetõttu võttis ka Johannes Maarja oma koju.
Kui aga vaadata ka Johannese edasist elu,
siis me leiame ta siit Efesosest.
Ta oli vangis Patmose saarel,
kuhu ta saadeti seetõttu,
et ta kuulutas Jumala Sõna ja ajas jumalariigi asja.
Ta oli ajanud välja kurje vaime, tervendanud haigeid
juhtinud inimesi päästele ja vedanud koguduse tööd.
See on see põhjus, miks ta Patmose saarele vangi saadeti.
Kuid seal olles sai ta mitmeid ilmutusi,
millest meie saame osa Piibli Ilmutusraamatu näol.
Sealt tagasi tulles - pea 100 aastasena,
oli ta jõud juba pisut raugenud,
nii et jüngrid kandsid teda jumalateenistustele.
Seetõttu tahan julgustada sind,
kes sa oled ehk pisut vanem ja tunned, et väsimus hakkab võimust võtma
ning sa ei jaksa enam sama palju kui varem.
Ära muretse selle pärast!
Saad ju endiselt palvetada
ja ka Jumala Sõna lugeda, kuniks silm seletab.
Ühtlasi saad olla ka kaasas jumalateenistusel.
Meil on nii mitmeid inimesi, kes meile helistavad ja ütlevad,
et nad ei pääse jumalateenistusele, kuna keegi ei vii neid sinna.
Seetõttu tahaks öelda kõigile,
aga eriti koguduse juhtivkohtadel olevatele inimestele -
pastoritele, diakonitele ja ka tavaliikmetele -
kandke hoolt selle eest, et te rahvas pääseks teenistustele!
Nad vajavad kuulda Jumala Sõna ja kogeda seda ühtset osadust.
Nad vajavad kogeda, et keegi tuleb ja palub nende eest.
Seda muidugi mitte stiilis:
"Oi, sa oled juba 95-aastane ja peagi su elu on ümber."
Ei!
Tänu Jumalale, et oled 95-aastane!
Jumal on su eest tänaseni head hoolt kandnud
ja me tahame minna üheskoos edasi, sind aidates.
Ühtlasi peaks kogudus olema tänulik, sest mis kogudusest saaks juttugi olla,
kui poleks olnud neid eesminejaid, kes sillutasid teed ja tegid seda, mis õige.
Igal juhul, Piibel ütleb meile, et Maarja tuli siia Efesosse.
Ja kuna ta siia tuli, leiti talle ka maja, mida hakati kutsuma Maarja majaks
ja seal peeti iganädalasi jumalateenistusi.
Et siis - Maarja tuli Efesosse...
Olid sa üldse kunagi mõelnud selle peale,
enne kui ise siia tulid? Et ta oli Türgis?
Loomulikult olen ma lugenud selle kohta mitmeid kordi,
kuid ma polnud kunagi mõelnud, mida see tegelikult tähendas
ja kuidas Johannes pidas ustavalt kinni lubadusest kanda Maarja eest hoolt.
Tõenäosus, et see nii oli, on palju suurem kui see,
et see poleks nii olnud.
Kuid Piiblis on ka öeldud, et Johannes võttis ta enda koju.
Nojah, ta tegi seda kohe algul, juba Jeruusalemmas olles.
Jaa, aga küllap see jätkus ka edaspidi.
Kohe kindlasti ja see on väga rõõmustav.
Teine asi, mida võime Maarja kohta öelda...
Teades ka, kuidas inimeste meel ja mõtted liiguvad.
Sõltumata sellest, kuidas ka kõik täpselt oli,
võime ehk siiski öelda:
suur tänu, Maarja, et pühendasid end
ja olid valmis sünnitama meile meie Päästja!
Seetõttu ära suhtu liiga kriitiliselt Maarjasse.
Sest eeldavasti pole sa sama kriitiline oma ema suhtes.
Paljude 60-70 aastaste meeste emad on juba siit ilmast lahkunud,
mistõttu peab olema ikka paras jurakas,
kui emale mõtlemine ei too pisarat silma
või ei tekita teatud helgeid tundeid.
Seda eriti emadepäeval, ema sünnipäeval või muudes oludes.
Nii et mäletagem oma emasid ja tänagem Jeesust nende eest.
Jah, su ema võis olla ekslik ja pingutada vahel üle;
ta võis olla vahel pinges,
kuna te peres oli palju lapsi, aga süüa või muid asju ei jagunud.
Nii et ta ehk ei õnnestunud oma tegemistes alati 100%,
kuid kõike, mida ta tegi, tegi ta armastusest,
mõeldes sinu kui oma lapse peale.
Nii et kui täname Jumalat oma emade eest,
siis miks mitte ka Maarja eest?
Sest tema tõi ju Jeesuse ilmale.
Samas on huvitav näha,
kuidas Maarja järgis Jeesust kõige täiega,
ühest eluetapist teise.
Ta muretses teatud hetkedel selle pärast,
et Jeesus ei jõudnud isegi süüa ja enda eest hoolt kanda.
Nii et kui Jeesus ühele koosolekule läks, öeldi Talle,
et Ta ema ja vennad on seal ning nad on mures Ta pärast.
Kuid ilmselge on see, et Maarja armastas Jeesust.
Tead sa seda kohta Piiblis, kus räägitakse Kaana pulmadest?
Seis oli selline, et pulmas sai vein otsa, mis mängis suurt rolli nende kultuuris.
Seetõttu läks tarvis lisa veini ja nad pöördusid selleks Jeesuse poole.
Maarja ütles teatud asjapulkadele seal,
et mida iganes ka Jeesus käsib neil teha, seda tuleb teha.
Ehk siis Maarja mõistis midagi vaimus;
ta teadis, et ta poeg pole lihtsalt tavaline poiss nagu kõik teised.
Muidugi teadis ta seda juba seetõttu,
et Jeesus polnud alguse saanud maise seksuaalvahekorra kaudu,
vaid Püha Vaimu tõttu, kes ta täitis.
Nii et ta teadis, et tegu on millegi enamaga -
millegi jumaliku ja eriti pühaga,
mistõttu ta käskis neil teha just seda, mida Jeesus ütleb.
Ja kui siis Jeesus käskis sulastel täita veiniaamid veega,
seda nad ka tegid ja vesi muutus veiniks.
Nii et kui joogiülem seda maitses, mõistis ta,
et tegu on parima veiniga, mida üldse tahta võiks
ja ta oli ehk pisut kurbki, et see oli jäetud kõige lõpuks.
Kuid see oli Jeesuse tegu ja Ta ei küsi meilt kunagi,
mil moel või millal Ta midagi teha võib. Tänu Jumalale!
See on olnud meie jaoks üks võrratu paik
ja me tahame tänada Jeesust veel enne, kui palume päästepalve.
Issand Jeesus, me täname Sind kõigi nende aegade, koguduste
ja ajaetappide eest, kui su juhid üheskoos kokku tulid.
Kõik need piiskopid, pastorid, õpetajad ja vanemad,
kes kogu maailmast kokku tulid ja omavahel ühele nõule said.
Nad palusid üheskoos
ja kogesid, kuidas Püha Vaim kuulis ja aitas neid püsida ree peal
ning on aidanud meidki.
Me õnnistame neid ja täname ka siinse koguduse eest,
kus sajad tuhanded inimesed on kuulnud Su Sõna ja kogenud Su väge;
läinud ristimisele ja täitunud Püha Vaimuga.
Tänu Sulle, et võime olla siin ja ülistada ning kiita Sinu nime.
Ja sina, armas sõber, kes sa ehk mõtled,
et küll oleks olnud tore elada tolle aja koguduse ajal
ja ma kindlasti oleks andnud ka oma elu Jeesusele.
Kuid tead, mis?
Jeesus on see sama eile, täna ja igavesti
ja Ta kutsub sind just praegu enese juurde.
Ta küsib: kas ma võin tulla su südamesse
ja muuta su elu ning saatuse?
Puhastada su hinge ja vabastada sind kõigest su patust?
Kui vastad sellele jaatavalt,
siis palu koos meiega, korrates koos Piaga minu järel.
Kui mõtled tõsiselt seda, mida palud, tuleb Jeesus kindlalt su ellu.
Tänu Sulle, Jeesus,
et võin tulla Su ette
Su kutse kohaselt.
Tänu Sulle, et kõnetasid mind
ja ma vastan: aitäh Sulle,
ma avan oma südameukse Sulle.
Tule sisse
ja puhasta mu sisemus;
andesta kõik mu patud
ja päästa mind.
Ma tunnistan,
et just praegu
Sa tuled mu ellu
ja oled minu Issand.
Ja mina
olen Sinu laps
ja järgin Sind oma elupäevade lõpuni.
Sinu nimel,
aamen.
Tahan õnnitleda sind ja samas kuulutada sulle,
et su patud on sulle andeks antud.
Sa oled Jumala laps.
Võta meiega ühendust, et saaksime veel paluda su eest
ja jagada täpsemat infot ja nõu, kuidas oma usuteel edasi liikuda.
Ole õnnistatud ja vaata meid taas järgmiselgi korral!
Kõike head!
Tõlge: Anne-Ly Raukas