AJAKOHAST OTSE TAEVAST
Maitseb hästi, kas pole?
Võta sinagi tassike kohvi
ja asu seejärel vaatama meid saates "Ajakohast otse taevast".
Täna jätkame alusvundamendi ladumisega,
sest usun, et me vaatajate seas on mitmeidki neid,
kes paluvad abi selle vundamendi ladumiseks oma elus,
kuna elutormid puhuvad üsna kõvasti.
Just nii - peame rajama oma elud kaljule.
See risk on elus alati olemas.
Me ei saa küll väita,
nagu Jumal oleks mingiks tasakaalustavaks jõuks Saatanale,
sest Saatan pole kunagi olnud võrdsel tasemel Jumalaga.
Jumal on alati olemas olnud. Ta on igavene - Isa, Poeg ja Püha Vaim,
aga Ta on loonud ka inglid.
Nii peainglid kui inglite hulgad, keda on tohutult palju.
Saatan ehk Luutsifer, kes oli üks Jumala inglitest taevas,
läks nii uhkeks ja tahtis haarata Jumala koha,
nii et Jumal viskas ta taevast välja.
Nii tegutsebki ta siis nüüd maa peal, tehes nii palju halba kui võimalik,
hoides inimesi ikkes ja eemal Jumala ligiolust.
Samas aga peab meeles pidama, et Jumal on endiselt Jumal
ja Saatan on võidetud vaenlane, mis sest, et praegu veel endiselt ohtlik.
Seetõttu kogemegi Saatanalt kõikvõimalikku vastuseisu,
kes paneb ka me usu proovile, kui me ei hoia tugevalt Jumalast kinni.
Mulle meeldib Apostlite tegude 2 ptk,
kus räägitakse esimestest kogudusega liitunud inimestest
ja sellest, et nad püsisid apostlite õpetuses.
Rootsikeelses tõlkes on öeldud, et nad "hoidsid sellest kinni".
Nad haarasid ja hoidsid sellest kinni.
Tuulte ja tormide keskel on alati hea, kui on midagi, millest kinni hoida.
Seetõttu, pidades kinni ka Jumala Sõna põhitõdedest,
hoiame alal oma usu ja Jumal aitab meid.
Samas on ka oluline meeles pidada, et:
"See, kes elab meie sees, on tugevam, kui see, kes maailmas."
Nii on.
Jumal on tugevam ja tahab ilmutada meile ka tõtt.
Üks probleem Saatanaga on see, et ta valetab.
Ta on algusest peale valetanud, püüdes panna meid uskuma,
et asjad ei ole tegelikult nii nagu nad on.
Näiteks see sama asi, et Jumal elab meie sees.
Kui me päästetud saime, kolis Jumala Vaim me sisse elama.
Vahel ütleme ka, et Jeesus tuli mu sisse elama;
Jumal tuli sisse.
See kõik on õige, sest Jumal on nii Püha Vaim kui Jeesus.
Nii et Jumal elab meie sees.
Saatan aga seab selle küsimuse alla: "Oled sa ikka täiesti kindel?"
"Kuidas sa ikka tead? Tunned sa tõesti, et nii on?"
Jumal ei aseta usuasju kunagi tunnete tasandile.
Jah, Ta küll puudutab me tundeid ja meil võib olla võrratuid kogemusi,
aga isegi, kui me ei tunne midagi, läheme me siiski edasi
ja hoiame kinni oma usust.
Ehk siis me ei sõltu sellest, kas õues paistab päike või sajab vihma;
on seal parasjagu soe või külm.
Jah, me elame selles loomulikus maailmas,
kuid me ei lange masendusse vaid seetõttu, et aegajalt sajab vihma.
Või et meil on hea tuju vaid siis, kui päike paistab.
Loomulikult võib see kõik meid mingil määral mõjutada,
kuid me usuelu ei tugine vaid headele tunnetele.
Ehk siis - me ei hõiska: "Halleluuja, olen päästetud"
vaid siis, kui on hea tuju.
Ega kipu samas keset raskusi ja pingeid arvama,
et oleme oma usu kaotanud.
Kui sa aga hakkad kahtlema, on hingevaenlane kohe platsis
ja muudkui ketrab: "Nii just ongi! Oled eeldavasti kaotanud ja kaotams;
oled eeldavasti teinud mingit pattu, mis ei võimalda enam tagasi tulekut."
Ütle sellele valevorstile: "Kao mu teelt! Sul pole mingit sõnaõigust,
mistõttu ma isegi ei kuula sind ega lasku sinuga mingisse diskussiooni."
Nii nagu eluski on teatud tüüpe, kellega sa ei taha suhelda.
Sellised rasked kujud,
kes püüavad teha su elu nii raskeks kui vähegi võimalik.
Me ei suhtle ju nendega, mistõttu ära suhtle ka Saatanaga.
Suhtle pigem Jumalaga!
Ütle Talle, et armastad Teda.
Ja kuigi elus on erinevaid aegu, armastad Teda sellegipoolest.
Mina ja Pia oleme olnud abielus... - Noooh? Mäletad sa üldse, kui kaua?
Ikka mäletan...Nelikümmend... - 45 aastat. Peaaegu.
Loomulikult kogeme me ülevaid tundeid ja armastame üksteist.
Jagame oma suhte alalhoidmiseks hellitavaid sõnu
ja ütleme üksteisele, et armastame üksteist.
Palju lihtsam oleks ju öelda:
"Sa tead seda ju nagunii! Oleme juba 45 aastat abielus olnud!"
Selle aja peale peaks ju mõlemad pooled juba teadma,
et teine pool neid armastab.
Kuid sellest hoolimata tahame me seda kuulda
ja hoida alal oma armastust.
Samas ei tähenda see seda, et hõljuksime koguaeg pilve peal:
"Ooo, ma olen nii armunud! Oooo, kui imeline!
Ma ei saa täna töölegi minna, sest armastan oma naist nii väga!"
See pole nii! Me elame ikka normaalset elu.
Samamoodi on meil kõigil normaalne usuelu,
millega käib kaasas erinevaid külgi.
Kuid Jumal on hea ja aitab meid kõiges.
Nii et, armas sõber,
tahame jagada asju, mis on olulised usuelu jaoks.
Sest seal on teatud risk,
et kui me ei kanna hoolt teatud asjade eest, võime ära vajuda.
Seetõttu ära lase sel juhtuda, et kaotad tule oma südamest.
Oleme äsja jätnud selja taha talve. - Just. Päris külma aja.
Kuid tänu Jumalale küttepuude eest!
Las ma jagada pisut, kuidas me oma kodu soojana hoiame.
Pole küll kõige vaimulikum jutt, aga... - Praktiline igal juhul.
Meil on päris pikk maja.
Olete ehk me kodulehelt näinud, et meil on pikk, valge maamaja -
u 26 m pikk.
Ta pole just väga lai, nii et liialt palju ruutmeetreid pole,
aga samas siiski piisavalt palju.
Me majas on 5 erinevat küttekollet, mida me ei kasuta koguaeg,
kuid milles igapäevaselt teeme tuld kolmes kuni neljas ahjus.
Tuli on üks huvitav asi.
Kui tahame kogeda sooja, peame esmalt küttepuud tuppa tooma.
Suur eelis on muidugi see, kui küttepuud on kuivad.
Nende süütamiseks aga on veel omad tehnikad.
Olen märganud, et puud tuleb laduda ahju
üsna üksteise lähedale.
Mitte lausa üksteise otsa, aga väga lähestikku üksteisele,
et tuli pääseks neid neelama mõlemalt poolt.
Teine asi aga on see, et ka tõmmet peab olema.
Minu töötoa kõrval on kamin, mille kasutusjuhendis on öeldud,
et oleks hea, kui luuki hoitaks mõnda aega lahti.
Võiks ju mõelda,
et kaasaegse kamina puhul võiks juba asjad teisiti käia, aga ei.
See on ehitatud nii, et ta saaks tõmmet nii väljaspoolt,
kui ka samas tõmbaks seest ülespoole.
Nii et kui kõik need asjad on paigas: kuivad küttepuud teineteise lähedal,
loomulikult tikud süütamiseks ja ka tõmme, hakkab asi ka minema.
Usun, et sama lugu kehtib ka me vaimulikus elus.
Sa tead väga hästi,
et üksikut märga puunotti on väga raske saada põlema.
See on peaaegu võimatu.
Seetõttu ma usun kogudusse ja ühtsesse osadusse teistega.
Ühtlasi peaks meil olema tõmme ka ülespoole,
et kui me palvetame ja kiidame Jeesust,
siis me ka teame, et Jumal on tõesti seal üleval olemas ja kuuleb meid.
Teisalt aga peame saama "hapnikku" juurde ka väljaspoolt,
mis tähendab, et me süda peaks olema avatud
ka inimestele väljaspool.
Et me ei tõmbuks endasse nagu mingi usulahk,
aga elaksime normaalset elu, omades erinevaid suhteid ja kontakte.
See, et oleme ise usklikud,
ei tähenda, et kõik me sõbrad või tuttavad peaksid ka usklikud olema.
Sa ei peaks veetma aega ainuüksi kogdusekaaslaste keskel.
Tee seda võimalikult palju,
aga samas sõbrusta ka kolleegide ja naabritega,
andes neile mõista, et oled täitsa normaalne kuju,
kuigi samas tuline usus.
See rikastab elu kõige täiega, kui on ka teisi inimesi,
mitte vaid sina ja mina.
Soovides toetada TV7 tööd, võite helistada 900 1777 (7 eur) Aitäh!
Kui me alustasime tegevust Elu Sõnas, siis Jumal kõnetas meid.
Mul on nii hea meel selle üle,
sest see polnud küsimus selles, et minul või Pial tekkis mingi hea mõte.
Oleksime me toetunud vaid oma mõtetele,
poleks me seda päris nii teinud nagu Jumal seda tahtis.
Nii et Jumal kõnetas meid ja ütles, et peame tulema tagasi Soome.
Olime kolinud noorpõlves Rootsi, nii nagu paljud seda tegid
ja elasime seal üle 20 aasta.
Jumal hakkas meid kõnetama juba ammu enne me tagasi kolimist,
valmistades meid seeläbi ette.
Ta ei surunud seda meile peale,
aga olles ammutanud elust teatud kogemusi
ja käinud ka piiblikoolis, mis andis palju kogemusi juurde...
Tänu Jumalale Elu Sõna piiblikooli eest, kus saime käia.
See oli eriti hea, et saime mõlemad seal käia.
Nii et Jumal tuli ja kinnitas meid me pastori kaudu,
et nüüd on aeg kolida tagasi Soome.
Tagasi tulles rajasime koguduse Turu linna.
See poleks küll olnud minu esmane valik,
sest olin käinud koolis seal ja see polnud just mu lemmiklinn.
Kuid Jumal hakkas avama uksi; inimesed tulid usule ja said ristitud.
Nii et kui Jumal ütles meile Rootsis, et aeg on minna tagasi
ja me olime valmis Talle kuuletuma,
siis me kolisimegi just nimelt Turusse ja rajasime sinna ka koguduse,
mis on siis Elu Sõna kogudus.
Kuid Jumal oli rääkinud meile sellest kõigest juba enne
ja öelnud Jeremija 1:18-19 põhjal järgmist:
"Sest vaata, mina panen su täna kindlustatud linnaks ja raudsambaks
ning vaskmüüriks kogu maa vastu,
Juuda kuningate, selle vürstide, preestrite ja maa rahva vastu.
Nad võitlevad sinu vastu, aga nad ei saa võimust su üle,
sest mina olen sinuga, ütleb Issand, ja ma päästan sinu.”
Meie jaoks oli eriti lohutav see eelviimane salm:
"Nad võitlevad sinu vastu..." No see polnud nüüd väga lohutav,
küll aga see, et: "nad ei saa võimust su üle,
sest mina olen sinuga, ütleb Issand, ja ma päästan sinu.”
Tänu Jumalale Tema tõotuse eest, et kui Ta kutsub inimesi
ja loob uusi kogudusi, siis Ta ütleb, et Ta on koos nendega.
See loob ühe imelise turvatunde
ja ma olen nii tänulik,
et me ei ajanud neid asju vaid oma mõistusele või jõule tuginedes,
arvates, et oleme lõpp tegijad ja täidame kõiki vajadusi, mis on.
Tead sa, mis?
See, et kusagil on mingi vajadus,
ei tähenda veel, et seda peab alati täitma.
Aegajalt peame tõesti tegema seda, mida olukorrad nõuavad,
kuid mis puutub tõeliselt olulistesse asjadesse...
Oled sa vahel küsinud endalt, millest see on tingitud,
et meil on vanu, kristlikke liikumisi, kogukondi ja kogudusi,
kes on elanud ja võidelnud ja võitnud aastakümneid ja lausa aastasadu.
Vahel näeme teatud kogudusi, kellel on üsna väike liikmeskond,
kuid kes ometi eksisteerivad ja lähevad tegutsedes edasi,
soovides olla sõnakuulelikud kutse osas, mille Jumal on andnud.
Millest see tuleb, et nad niimoodi püsivad?
Esmalt sellest, et Jumal on see, kes on selle kõigega alustanud.
Tema ise ja mitte mõni inimene, on algatanud selle kõik.
Sest kurb tõsiasi on see, et aegajalt võime ikka näha
teatud teenistusi ja liikumisi, mis tõusevad esile ja siis jälle kaovad.
Võime küsida: miks?
Aga ehk just seepärast,
et neil polnud piisavalt tugevat aluspõhja, milleks on Jumal ise.
Nii et Jumal andis meile sõna:
"Sest mina olen sinuga, ütleb Issand, ja ma päästan sinu.”
Seal salmis räägitakse ka võitlustest ja eks meil ole neidki olnud -
kord rohkem, kord vähem.
Samuti erivaldkondades - kord isiklikul tasandil, kord koguduse.
Kuid Jumal on alati aidanud ja öelnud: "Mina teen!"
Tahaks eriti just rõhutada seda, et Jumal teeb!
Küsimus pole selles, et pead ise omadega hakkama saama.
Jah, me tegime oma osa
ja Jumal tõesti valib inimesi omale kaastöölisteks.
Seetõttu on äärmiselt tähendusrikas, mida Paulus ütles 1 Korintlastele 3:
"Mina istutasin, Apollos kastis, kuid Jumal laskis kasvada."
Ehk siis - Paulus tegi oma osa, ta kolleeg Apollos tegi oma osa;
just neid asju, mis talle antud, mitte samu asju, mida Paulus.
Samas olid mõlemad nende ülesanded osa ühest ja samast plaanist.
Ilma nendeta poleks Jumal saanud teha seda, mida soovis ja plaanis,
nii et Tema andis ka kasvu.
Teisalt aga võime öelda,
et me ei suudaks iial saavutada seda, mida Jumal saavutas.
Me omas jõus või tahtes ei suuda midagi panna kasvama -
ükskõik, kui andekad või võimekad me ka poleks.
Ilma Jumalata pole see võimalik.
Nii et Jumal valitseb inimeste üle ja toimetab nende kaudu ning keskel.
Ja kui me siis üks päev oma elu lõpusirgele oleme jõudmas
ning elust kokkuvõtteid teeme,
saame kõik öelda: "Jumal oli see, kes seda tegi."
Mitte mina.
Usun siiralt, et peaksime tunnustama nii jumalasulaseid kui teisigi inimesi.
Selles pole midagi halba,
kui kellegi 50, 60 vms juubeli puhul kellegi kohta midagi head öeldakse.
Kuid mis puutub jumalariigi töösse,
siis see on küll ainult Jumal, kes on lasknud sel sündida
ja seetõttu kuulub kogu au Talle.
Küll aga peab Jumal hoolt selle eest, et ka Ta "kolleegid" oma osa saaks.
Kuigi suurem osa me tasust saabub siiski juba taevas olles.
"Sest vaata, mina panen su täna kindlustatud linnaks
ja raudsambaks ning vaskmüüriks..."
Mõistsime, et see viitab vist kogudusele.
Jumal igatseb koguduse järele.
Kogudus pole mitte inimeste väljamõeldis,
vaid sündinud Jumalast, olles Jeesuse füüsiline kuju.
Mõeldes näiteks palveelu peale...
Mina usun, et iga usklik palvetab ja peabki palvetama.
Kas siis vähem või rohkem.
Olles üsna enesekriitilised,
võime tõdeda, et me pigem palume vähem,
kuigi võiks seda teha pisut rohkem.
Samas aga ei tohiks me selle pärast langeda käsu ja süütunde alla:
"Nüüd pean nii ja nii palju paluma, siis on Jumal ja pastor minuga rahul."
Ei! Tähtis on vaid, et paluksime.
Lugedes nii evangeeliume kui Piiblit tervikuna, võime näha,
et kui inimesed kogunevad ühtsele palvele, siis see on vägev.
Jeesus ütles, et kus kaks või kolm on ühel meelel koos,
siis mida iganes nad ka paluvad, seda nad ka saavad.
Kui nad usuvad seda oma südames ja selle oma suuga välja kuulutavad,
siis nad võivad kõnetada nii mägesid, olukordi kui mida iganes,
vabastades Jumala Sõna väe, hakkavad ka asjad sündima.
Veelgi võimsamalt sünnib see aga siis, kui nad võib-olla märkavad,
et neil on midagi kellegi vastu ja lähevad ning klaarivad need ära.
Paluvad andeks ja langetavad "relvad", millega ehk varem on vehitud.
Siis saab Jeesuse veri puhastada kõigist pattudest
ja valedest asjadest, nii et asjad võtavad uue pöörde.
Lugedes Piiblit, võime näha sedagi,
et veelgi võimsam vägi peitub koguduse palves.
Oled sa märganud Apostlite tegude 12 ptk's,
kus Peetrus oli kinni võetud ja istus vanglas.
Paljudel tekkis hirm ja nad kartsid,
et Peetrusega läheb samamoodi, kui vend Jaakobusega,
kellel oli pea maha löödud.
Peetrus istus vangis ja ootas,
samal ajal kui kogudus palvetas ta eest lakkamata.
Neil polnud oma koguduse hoonet, nii et jumalateenistused toimusid väljas.
Nõnda samuti polnud neil ka oma palvekoda, nii et palvetati kodudes.
Seda sama teeme tänapäevalgi
ja on hea jätkata palvetamist nii jumalakodades kui kodudes.
Kuid nad palvetasid
ja korraga ilmus Peetrusele ingel keset ööd.
Jumal oli otsekui andnud varuvõtmed ingli kätte,
kes avas kõik ahelad, lukud ja riivid. Päästis valla nii jalad kui käed.
Peetrus arvas, et ta näeb und,
kuid ingel julgustas teda tõusma ja minema välja sealt.
Vanglaõuele jõudes avanes värav kui iseenesest.
Me arvame, et see oli kõva sõna, kui mitukümmend aastat tagasi
hakkasid kaubamaja uksed automaatselt avanema,
aga tegelikult on sel' pikk ajalugu - uksed avanesid juba tookordki!
Jumal avas ja sulges ukse ilma, et keegi oleks märganudki.
Alles hommikul avastati, et Peetrus on kadunud!
Ta läks Maarja koju Jeruusalemma
ja leidis eest palvetava koguduse.
Ehk, mida ma öelda tahan -
kui kogudus tuleb kokku ja omab ühte meelt ja ühte hinge,
siis pole ühtki asja, mis saaks nende vastu.
Ei Saatan, ei olukorrad,
ei inimesed ega mitte miski saa teha selle vastu,
kui Jumal vabastab oma väe koguduse üle.
Seetõttu on oluline pidada lähedast osadust.
Liituda kogudusega mitte vaid seetõttu, et see on piibellik ja nii peab,
vaid seetõttu, et tahame olla kaasas Jumala plaanidega
ja teha Talle võimalikuks vabastada oma vägi me elude üle.
Nüüd aga tahame palvetada.
Tahan õnnistada sind ja öelda, et Jumalal on hea plaan su jaoks.
Seetõttu löö kampa ja usu,
et saad kätte kõik selle, mis Jumalal on su jaoks.
Issand Jeesus,
tahan õnnistada me televaatajaid täna õhtul.
Kui oled kõnetanud kedagi väga erilisel moel,
siis las Su Vaim näidata ja juhatada neid nii,
et nad leiaks õiged inimesed ja õiged kontaktid
ning selle plaani, mis Sul on just nende jaoks.
Anna inimestele kogeda,
kuidas koguduse elu on suurim õnnistuste allikas nende jaoks.
Selles peitub vägi ja ühtsus; toetus ja abi.
Issand, sa oled nii hea
ja me täname ning kiidame Sind selle eest Sinu nimel, aamen.
Jumal õnnistagu sind ja vaata meid taas nädala pärast!
Kõike head!
Tõlge: Anne-Ly Raukas