AJAKOHAST OTSE TAEVAST
Oleme TV7 kaudu saatnud nüüdseks eetrisse pea 500 saadet.
- See on tõesti palju! - Ja kui pika aja jooksul?
7,5 aastat, iga nädal.
Samas mõtlesin siin selle peale,
et oled sa üldse rahvale öelnud, kes sa oled?
Ma ei mäletagi...
Aga võib-olla sa siis räägiks pisut oma vaimuliku elu taustast?
Sest ju nii mõnigi mõtleb, et ei tea, kes need inimesed küll on?
Mu kiriklik taust ulatub vabakogudusse, kus mu isa oli pastoriks.
Olen sündinud Pietarisaarel, kus elasime mitu head aastat.
Selle vabakoguduse all sa pead silmas rootsikeelset vabakogudust?
Just. Ja see kuulus teiste vabakoguduste liitu.
Nii et see on mu taust, kus ma õppisin juba varakult
Jumala olemasolu kohta ja sellest, kui oluline on saada päästetud.
Kuid vaatamata oma taustale ma kuidagi tajusin,
et pean neis asjus langetama isikliku otsuse.
Su isa oli aktiivselt seotud ka noortetööga, kas polnud?
Just! Ja ta korraldas väga palju erinvaid laagreid.
Meil toimus igal aastal suvelaager
ja see oli täiega tippsündmus olla kaasas neis kõigis.
Lisaks sellele toimusid meil ka leerikooli laagrid ja muud sarnast.
Nii et kuigi mu isa oli juba vana, oli ta hingelt siiski noor.
Ja seal laagris olles said sa ka rististud? - Just nii.
Nii et see oli siis see hetk, mil langetasid oma otsuse?
Mu otsus järgida Jeesust ja teenida Jumalat oli langetatud juba enne.
Nii et ristimine oli otsekui kinnitus minu otsusele järgida Jeesust.
Vaatate saadet "Ajakohast otse taevast",
kus oleme otsimas juuri.
Meil kõigil on oma juured,
mis ristiusu pika ajalooga võrreldes on muidugi lühikesed, aga...
Kuid kas sa oled rääkinud, kust sina tuled?
Mina olen kasvanud kristlikus peres, kus vanemad olid tõelised usklikud.
Palvetasid iga päev, lugesid Piiblit ja õpetasid ka oma lapsi paluma.
Nii et me ei olnud vaid sellised pühapäeva-kristlased,
vaid ikka täiega jumalakartlikud inimesed.
Me ei käinud küll päris iga nädal kirikus,
kuid mäletan, et seal kirikupingis istudes
andsid vanemad meile korjanduse ajal igale lapsele mündi pihku.
Ehk nad õpetasid meile seeläbi, kui oluline on anda midagi.
Ja see andmine on saatnud sind läbi kogu su elu?
On küll ja selles on peitunud suur õnnistus.
Kuid isegi, et me ei käinud iga nädal kirikus,
istusime me pühapäeviti elutoas ja kuulasime raadiost jumalateenistusi.
Väikeste laste jaoks tundusid need veidi pikad, kuid seal me olime.
Mõni võib nüüd mõelda,
et kas see pole liiga palju väikese lapse jaoks?
Kuid mina vastan, et ei ole, sest see on kandnud head vilja!
Nii et jalgpall pidi ootama?
No eks me tagusime jalgpalli siis pärastpoole,
aga mida iganes tehakse armastuses, see rajab ka tugeva aluse.
Vabakoguduse liikumine on üsna vana liikumine
ja ma tunnen sealt nii soomlastest kui rootslastest pastoreid.
Kuid teie seast on üks jutlustaja, kes on tänaseks üle 100-aastane.
Üks meie parimaid sõpru - Harry Holtti,
kes on kogu oma elu teeninud jumalariiki ja teeb seda praegugi veel.
Ta on hetkel 101 või 102-aastane.
Peab endiselt jumalateenistusi ja reisib Karjalas.
Üks raadiokuulaja küsis ta käest kord, et mis on ta kõrge ea saladus?
Ja ta nimetas kolme asja: jumalakartus, hea naine
ja fakt, et ta pole iialgi joonud mürki ehk siis kohvi.
Ühelt Billy Grahami taustalauljalt, kes on sama vana,
küsiti neid samu asju ja ta vastas järgnevalt:
Esimene saladus on jumalakartus ehk see, et olen elanud Jumalale.
Teine saladus on see, et mul on hea naine.
Ja kolmas saladus on see, et ma olen joonud palju kohvi.
No vaevalt, et see kohvi teema nüüd see kõige tähtsam on.
Kindlasti mitte.
Kuid ometigi - need on need väikesed aspektid suurest pildist.
Mõeldes sellele, et oleme otsimas seda ehedat ja algset,
meenub siinkohal üks raadiosaade, kus inimestelt küsiti,
kas nad pelgavad teatud vaimseid ilminguid.
Eks inimesed võrdle neid asju ka kõige selle põhjal,
mida nad ise iga päev näevad ja kogevad.
Nad võrdlevad neid oma usuliste kogemustega.
Meie poeg näiteks õppis teoloogiat, omades sel alal ka magistrikraadi.
Ta rääkis meile ühest oma õpetajast, kes oli öelnud,
et kõik, mis juhtus Soomes 90-ndatel seoses nö. "Toronto õnnistusega",
oli paljude jaoks kummaline.
Inimesed värisesid ja naersid palju ja palju oli selliseid väliseid ilminguid.
Kuid samas ütles see õpetaja, et see pole midagi uut
ja et taolisi asju on Turus juhtunud juba 1900-aastate alguseski.
Nimelt sealse Toomkiriku tegevuse raames.
Ehk siis sageli see, mida näeme ja kogeme, polegi nii uus,
kuivõrd see võib olla pisut ehmatav või püüab me tähelepanu.
Ja seda kõike seetõttu, et me pole harjunud selliste asjadega.
Aga võib-olla siis just peakski kõiki neid asju meelde tuletama,
sest me kipume ka üsna kiirelt unustama, mida Jumal on teinud.
Ehk siis peaksime nii iseendile kui teistele neid asju meenutama.
Ja see ongi põhjus, miks tahame minna oma otsinguis sügavuti.
Et saada teada, mis on õige, mis mitte? Mis on eluterve ja mis mitte?
Sest me ei saa võrrelda kõiki vaimseid kogemusi ja ilminguid
vaid iseenda kogemustele või taustale tuginedes.
Sest sul on oma taust ja mul oma, mistõttu me ei saa väita,
et oleme näinud ja mõistnud kõike
ja et Jumal tegutseb vaid nii, nagu meie olukordades on olnud.
See pole tõsi! Jumal teeb palju enamat!
Nüüd me juba teame,
et Jumal võib end ilmutada ka vaikuses ja muudes oludes
ning mitte ainult kirikus ja jumalateenistustel.
Ta on ka "argipäeva Jumal" ega ilmu vaid võimsatel koosolekutel.
Ma olen alati öelnud,
et enamus meie elust möödub inimeste ja argipäeva keskel.
Sellele kõigele mõeldes tahaks lugeda Markuse 16. peatükki,
sest usun, et seal on midagi, mida oleme mingil määral juba kogenud.
Jeesus teadis, millest Ta räägib ja Ta ei teinud seda pool naljatamisi,
vaid andis alati teada, millist teed mööda minna.
Ta ütles Markuse 16:15
Minge kõike maailma, kuulutage evangeeliumi kogu loodule!"
See oli see esimene mõte: minge välja ja kuulutage evangeeliumi!
Ehk siis - evangeeliumi kuulutus on seotud ühe kindla asjaga.
"Kes usub ja on ristitud, see päästetakse,
aga kes ei usu, mõistetakse hukka.
Kuid uskujaid saadavad sellised tunnustähed:
minu nimel ajavad nad välja kurje vaime,
räägivad uusi keeli, tõstavad paljaste kätega üles mürkmadusid,
ning kui nad jooksid midagi surmavat, ei kahjustaks see neid;
haiged, kellele nad panevad käed peale, saavad terveks.” (s.16-18)
Nagu varem juba öeldud:
me mingil määral näeme ja kogeme kõiki neid asju,
kuid samas mitte piisavalt palju.
Sageli vaieldakse keeltega rääkimise üle
ja selle üle, mida see endast ikka kujutab?
Samuti arutletakse tervendamise üle,
et kas Jeesus ikka tahab tervendada kõiki haigeid või mitte?
2000.a. tagasi elanud kristlased olid oluliselt lähemal sellele kõigele.
Lugedes Apostlite tegude raamatut, me näeme,
et kõik need asjad toimisid mitte vaid nende teenistuses, aga ka elus.
Seetõttu olen endamisi mõelnud, et mis neile selle aluse rajas?
Sest algul olid esimesed apostlid -
12 meest, kelle Jeesus oli ise valinud, pluss veel muud rahvast.
Seejärel aga saabus Nelipüha päev,
kus Püha Vaimu väe läbi kuulutati võimsalt Jumala Sõna
ja üle 3000 inimese tuli usule ja hakkas kasvama Jumalas.
Apostlite tegude 4-5 ptk.-s võime aga lugeda,
kuidas seal on juba 5000 inimest ja seejärel lausa suured rahvahulgad,
kes kõik on saanud usklikuks.
Seega ajaloost on teada,
et algkogudusse kuulus väga palju rahvast.
Olen kusagilt lugenud, et mingi aeg lausa 200 000 inimest.
Kuid olgu rahva arvuga, kuidas on,
mitte kõik need inimesed ei istunud Jeesuse jalge ees.
Vaid need 12 apostlit said Jeesuse otsese õpetuse osaliseks.
Nad nägid, kuidas Ta elas; mida Ta tegi ja kuidas käitus.
Ja usun, et Jeesus teadis, et on neile pidevaks eeskujuks.
Pastoritele tuleks ka kasuks mõelda, et nad on eeskujuks teistele.
Sest meeldib sulle või mitte -
kui sa oled pastor, jutlustaja, evangelist või muu juht -
inimesed jälgivad meid ja järgivad meid.
Ehk siis kõik see, mida ma teen, on järelikult lubatud ka teistele.
Jeesus teadis seda
ja andis seetõttu oma jüngritele eeskuju nii oma elu kui tegudega.
Ehk siis kui Jeesus tervendas haigeid, siis Ta ka õpetas oma jüngreid,
et seda saab teha kas sõnade läbi või käte pealepanemise kaudu.
Kuid kõik need ülejäänud...
Kogudus kasvas vaid mõne aastaga suureks ja tugevaks,
jagades toidust hädasolijaile.
Lesknaised said kogudusest oma igapäevase toiduse,
mistõttu kogudus oli kui tolle aja varjupaik.
Ehk siis see pole mingi uus ja tänapäevane teema,
et kogudustes jagatakse toidupoolist,
vaid see on juba väga vana harjumus.
Ja samas heaks eeskujuks meile tänapäeval, et võime teha sedasama.
Usun, et see on väga hea evangeliseerimise võimalus,
kuigi oma naabrite ja teiste eest hoolitsemine on me osa nagunii.
Sõltumata sellest, kas nad on usklikud või mitte.
Kuid esmalt aitas kogudus siiski koguduse liikmeid.
Nii et seal oli palju inimesi.
Kuna aga kogudusel oli nii suur vastutus kanda,
siis ka töö kasvas väga suureks ja nad läksidki välja.
Seetõttu jääb mulje,
et teatud asjad nende elus toimisid täiesti automaatselt.
Sest Piiblis on kirjas, et nad käisid ühest paigast teise;
rääkisid inimestele Jeesusest, tervendasid haigeid ja nägid imesid.
Seetõttu tahaksin küsida:
Kust nad selle kõik said? Milles peitus nende saladus?
Räägin ma ehk liiga palju, Pia? - Ei ole hullu. Räägi, räägi.
Vaata jutlustajatega on nii,
et kui korra rääkima hakkavad, siis rääkima nad jäävadki.
Kuid vaatame Apostlite tegude 2:42:
"Aga nemad püsisid apostlite õpetuses
ja osaduses, leivamurdmises ja palvetes."
Nad püsisid apostlite õpetuses.
Siin on oluline mõista, et selles osaduses olnud apostellik õpetus
ei käi tingimata kaasas kõigi apostlitega.
Me teame, et tänapäevalgi leidub teatud apostleid...
Soomes küll kahjuks üsna vähe, mistõttu me vajaks neid palju rohkem,
kes sillutaksid teed ja lööksid nö. vaiad maasse,
et Jumala koda võiks püsida
ja Jumala rahvas teada, kust ja millist teed mööda minna.
Kuid need olid Jeesuse enda poolt valitud apostlid,
kes olid viibinud Jeesuse ligiolus pea 3,5 aastat.
Nad olid seda igapäevaselt, ilma ühegi vaba päeva või puhkuseta.
Ehk siis nad ei öelnud suve hakul Jeesusele:
"Kuule, me läheme nüüd suveks koju ja tuleme siis sügisel tagasi.
See kõik on liiga pingeline ja me ei kanna ilma puhkuseta välja."
Muide, Jeesuse poolt pakutav elu pole mitte nõudev, vaid andev.
Küsimus pole keelavates käskudes, vaid elustavas jõus.
See pole mitte töö, vaid eluviis! Me elame oma elu sellisena.
No igal juhul - nad võtsid selle kõik vastu
ja õpetasid seda siis kõigile teistele edasi.
Ehk siis me peaks pöörama enam tähelepanu sellele,
mida apostlid uskusid ja õpetasid; millised olid nende endi mõtted?
Palju on ka ajaloolisi kirjutisi
koguduse algaegadest ja nn. "kiriku isadest",
mistõttu oleks kasulik minna ajas tagasi ja lugeda neid asju.
Siinkohal veel üks asi ristimise kohta.
Lugedes Piiblit, me näeme,
et need, kes saavad päästetud, lähevad ka ristimisele.
Ja mida kiiremini, seda parem!
Kuid hiljem me näeme, et inimesi hakati esmalt õpetama,
kuna apostlite jaoks luges ka kvaliteet, mitte vaid kvantiteet.
Vahel me eelistame suuri numbreid kvaliteedile
ja käime või pea peal selle nimel, et omada neid.
Kuid apostlid rõhusid kvaliteedile ja õpetasid rahvast
mitte vaid 3 nädalat nagu leerikoolides või mujal kombeks,
vaid nad võtsid inimesed enese ligi terveks aastaks.
Vaevalt, et nad seal nüüd päevad läbi õppisid,
kuid aasta vältel õpetasid apostlid neile ristiusu aluseid,
palvetasid koos nendega
ja õpetasid neid elama loomulikku kristlikku elu.
Kui see kõik oli siis tehtud
ja see seltskond püsis Jumalas ning tahtis jätkata Tema teedel,
siis alles apostlid ristisid neid.
Seetõttu usun, et selline ristimine oli tõeline konfirmatsioon.
Ehk kui avalik kuulutus Jumala, kuradi ja inimeste ees,
kus inimene ütles: "Ma olen otsustanud järgida Jeesust,
mistõttu ma matan oma vana elu maha ja tõusen üles uue looduna,
jätkates oma elu."
Kuid tead, mis on kurb asi?
Kui korraga mõne sellise vastpöördunu naaber
ei tervitagi enam hommikul seda värsket usklikku,
siis ta mõtleb kohe, et appi, appi - mida ma nüüd teinud olen?
Kas see on mu usu pärast?
On ta ehk tõesti kuulnud pealt, kuidas ma söögipalvet loen
või mis värk nüüd on?
Kuid tead, mis?
Sellest pole midagi hullu, kui keegi sinust vähe halvasti mõtleb.
Palju hullem oleks see, kui nad isegi ei märkaks,
et meist on Jeesuse järgijad saanud ja me kanname Tema elu endis.
Nii et paljud algkoguduse inimesed pidid surema isegi märtrisurma.
Kuid aja möödudes,
kui nõuetes anti veidi järele ja inimestel oli valikuvõimalus,
leidus ometigi inimesi, kes ei soovinud leebemaid tingimusi,
vaid olid valmis surema nii, nagu nende Issand oli surnud.
Seetõttu usun, et nende juured olid apostlite õpetuses,
mida oli korralikult jagatud ja mis andis edasi
ehedat sõnumit ristist, Jeesuse verest, Jumala ja Püha Vaimu väest.
Seda, kuidas Jumala Sõna tungib läbi ja samastub meiega.
Ehk Jeesuse kaudu sai Sõna lihaks ja elas rahva keskel.
Kuid ka Jeesuse järgsetel aegadel,
mil Tema istub juba taevas ja palub me eest,
võime samamoodi ammutada Jumala Sõna ja samastuda sellega.
Samas, tuginedes Hesekieli kogemusele,
oli see Sõna küll magus suus, kuid kõhtu jõudes tegi parasjagu valu.
Eks see ole meiegagi nii,
et kui me alistume Jeesusele, siis see hakkab meid muutma
ja painutama ja oma tööd tegema, tuues esile palju head me sees.
Me jätkame selle teemaga edaspidi, kuid hetkel on aeg palveks.
Oleme seda alati teinud ja teeme ka seekord.
Vahel me palume haigete eest, teinekord abielude eest,
kuid kõige sagedamini nende eest,
kes tahavad saada usklikuks ja anda oma elu Jeesusele.
Paljud on seda juba teinud ja nüüd on sinu kord!
Anna oma elu Jeesusele
ja hakka saama osa kõigist neist ehedatest asjadest.
Kristlikus maailmas võib leiduda ka palju pinnapealset,
mis ei huvita kedagi.
Kuid kui sa mõtled selle peale,
et Jeesus tahab elada sinus ja sina võid elada Temas,
ning et Ta tahab kinkida sulle igavese elu,
päästes sind igavesest surmast, mis ilma Jeesuseta kuulub meile kõigile.
See on kogu asja tuum ja seetõttu tahan ka paluda su eest.
Kutsume sind paluma kaasa koos meiega, korrates Pia järel.
Tee seda kogu südamest ja mõtle iga sõna, mida ütled.
Ja tea, et Jeesus tuleb su ellu; päästab sind ja kingib sulle uue elu.
Sinust saab Jumala laps ja sa saad kogema palju head.
Ehk siis korda meie järel:
Jeesus Kristus
ma tahan tulla
Sinu ette
ja anda oma elu Sulle.
Ma palun Sind, Issand Jeesus,
anna mu patud andeks.
Kingi mulle uus elu.
Ja las Sinu elu
tulla minu südamesse.
Ma tunnistan,
et Sa surid minu eest,
tõusid surnuist
ja täna ma annan iseennast Sulle, elav Jeesus.
Ma tunnistan, et Sina oled minu Issand
ja mina Sinu laps.
Jeesuse nimel, aamen!
Sina, kes sa seda palvet praegu palusid, oled Jumala laps!
Tunnistan seda sulle meie Issanda Jeesuse nimel!
Usun, et Jumal on jätkuvalt puudutamas me maad
ja paljud inimesed saavad vastama Talle nii,
nagu mõned inimesed täna, selle saate ajal.
Ja teevad seda nagu algkoguduse ajal ehk siis täie rauaga.
See pole mingi mäng.
Tundub, et aastakümneid või ka aastasadu tagasi
oli kristlaste kvaliteet parem ja see kestis ajast aega.
Kuid usun, et oleme pöördumas tagasi sarnaste aegade juurde.
Te vaatasite saadet "Ajakohast otse taevast".
Sina, kes sa meid vaatad, julgusta teisigi seda tegema.
Tean, et meil on palju vaatajaid, kuid alati saab olla rohkem.
Nii et räägi rahvale,
et neljapäeva õhtuti kell 20.30 on TV7-s "Ajakohast otse taevast".
Ela jätkuvalt Jeesusele, sära Teda välja ja kõike head sulle!
Tõlge: Anne-Ly Raukas