AKTUELLT FRÅN MELLANÖSTERN
Välkommen till programmet.
Jag heter Martti Ojares -
och experten Pekka Sartola min gäst. Välkommen Pekka.
Tack, det är trevligt att vara tillbaka efter sommaren.
Det är ungefär två månader sedan vi gjorde det senaste programmet.
Nu ska jag fråga dig, och jag antar du svarar ärligt som alltid, -
hade du semester eller skrev du på en bok?
Jag gjorde båda på en gång, vilket jag tycker är ganska skickligt.
Nåja, jag hade faktiskt en hel dag helt semester.
Håller boken tidtabellen?
Den håller tidtabellen, den håller på att ombrytas, -
den trycks i månadsskiftet och sedan 24 september, om jag minns rätt -
har vi den här. - Vad heter boken?
"Hän tulee takaisin" (Han kommer tillbaka)
- Det är det som är de kristnas tröst.
- Och det som vi väntar på. - Ja.
Det gör judarna också. Men på den första ankomsten.
- Ja, de väntar på Messias och det har jag tagit upp i boken.
De väntar på Jesus från Nasaret, men vet det inte. Om vi säger så.
Det har rört till deras andliga liv under ett par årtusendens tid.
- Låt oss gå till det som händer i Israel och Mellanöstern just nu.
Först vill jag ta fram den israeliska regeringens varaktighet -
och dess handlingsförmåga under kommande utmaningar.
Vad vill du säga om saken?
- Nu tog du upp en sak som är svår, för dem.
Jag ska först tala om försvarsaspekten.
Benny Gantz är försvarsminister.
Aviv Kochavi är hans stabschef. Den biten är okej.
De har tillräckligt med slagkraft och försvarsförmåga, allt de behöver.
Men den politisk aspekten som till sist även påverkar det -
hänger nu, enligt mig, på en mycket, mycket skör tråd.
Då de nu fick för sig att manövrera ut Netanjahu.
I hans ställe trädde två utrikespolitiska gröngölingar.
Även om Bennett och Lapid har ministererfarenhet -
och även suttit i Netanjahus regering -
så har de inte den otroliga rutin och de kontakter i hela världen -
som Netanjahu fortfarande har -
med statschefer, underrättelseorganisationer, -
utrikespolitiska beslutsfattare. Det är alltså något som dessa två saknar.
De var tvungna att alliera sig, kan man väl säga, med fel part.
För att bilda regering måste de ta med det arabiska partiet Raam -
som är Muslimska brödraskapets förlängda arm.
Det hör till samma gruppering som Hamas -
och Jordaniens Muslimska brödraskap, -
och det egentliga Muslimska brödraskapet i Egypten.
Som har förklarats olagligt i Egypten.
De har samma mål: -
ett odelat Jerusalem som huvudstad för en palestinska stat -
och Västbanken. Med gränserna där de gick innan kriget 1967.
Dessa hävdvunna krav är minimikrav för dem.
Och till det kommer PLO:s, det nuvarande Fatahs, krav på hela -
områdets befrielse, från Jordanfloden till Medelhavet.
Dvs. en gradvis förintelse av den judiska staten.
Det kommer naturligtvis inte att lyckas.
Men det hindrar inte att målsättningen finns och -
att man agerar för att uppnå den.
Och då det gäller det måste den nuvarande regeringen -
i alla omröstningar ty sig till -
Raam som har fyra ledamöter.
Rösterna i Knesset är ju nu 59-61.
En enda röst avgör om det blir oavgjort.
En nej-röst i regeringen.
Detta såg vi den nionde i månaden av -
som är judarnas stora sorgedag då man främst minns -
att Salomos och Herodes tempel förstördes.
Mycket annan sorg infaller också på den dagen.
Men man högtidlighåller dessa officiella dagar -
och regeringen hade gett de ortodoxa judarna tillstånd -
att gå till Tempelberget för att be.
De hade inte officiellt fått lov att be -
men de fick i alla fall tillstånd att gå dit.
Dit kom ungefär 2 000 judar.
Och de bad också där.
Och till sist sjöng de Hatikva, nationalhymnen.
Något som genast gjorde palestinierna och jordanierna ursinniga.
Raam krävde att tillståndet omedelbart skulle dras in.
Det var meningen att tillståndet skulle gälla även följande dag.
Bennetts regering måste foga sig och tog tillbaka sitt eget beslut.
Annars hade Raam lämnat regeringen -
vilket skulle ha lett till en katastrof och nyval.
I samma sammanhang kom bråket om bostadsområdet Sheikh Jarrah -
som vi talat om förut i denna programserie.
Regeringen konstaterade att de inte vräker de palestinska familjerna där.
Även om det är juridiskt rätt att göra det.
De iakttar först hur saken utvecklas, bla. ifråga om Hamas.
Nu har regeringen alltså gjort två beslut till förmån för -
Muslimska brödraskapet eller Hamas, eller Raam.
Om jag skulle uttrycka det tillspetsat -
så sände de samtidigt ett tydligt budskap till partiet -
som nu kan hålla regeringen som gisslan och kräva -
att regeringen följer deras avsikter eller -
så lämnar de regeringen.
Detta är en omöjlig ekvation i den israeliska regeringen just nu.
Du sa att man ville får bort Netanjahu ur regeringen -
och från premiärministerposten.
Om regeringen splittras blir det ju nyval igen.
Den darrar som asplöv i de allra minsta frågor.
Hur mycket klarar enigheten av?
Man kan använda den till att hota med.
Och senast då budgeten måste fastslås i november -
finns det då en fara att något händer?
Så är det. Raam har fått många löften om att -
förhållandena för den arabiska befolkningen i Israel förbättras, -
vad det än innebär, allt har inte offentliggjorts.
Men de har hur som helst nu en tydlig metod -
för att sätta press på regeringen: "Vi vill ha det här och det här."
Och specifikt då man börjar tala om att dela Jerusalem -
och om att förbjuda eller riva bosättningarna -
och allt hör ihop med budgeten.
Om man börjar röra vid det antar jag att de nuvarande regeringspartierna -
splittras redan i de frågorna.
De måste nu göra upp en sådan budget...
I själva verket samma budget, -
enligt lade samma linjer, som Netanjahu lade fram då -
han och Gantz bråkade om budgeten.
I grunden är det samma budget som Netanjahu föreslog.
Denna regering, som ville fälla Netanjahu, -
tog samma budget till grund för sin egen.
Och de tillägg som Raam kräver kommer säkert att spela -
en stor roll 4 november då den slutliga -
tredje omröstningen hålls i Knesset.
En annan fråga där regeringens enhet prövas -
är den ganska krigiska inställningen till Iran.
Nu, då raketer redan skjutits från Libanon -
hurdana hot kan det komma därifrån?
Och hur stark är regering i sina beslut att agera?
Hizbollah började helt överraskande avfyra raketer.
Ca 20 sådana har nu avskjutits. Men senast sköts de år 2006.
Det har alltså varit en ganska lång paus mellan raketerna.
Och det med rätta, för Libanon är ju inget stort militärt hot mot Israel.
Nu är dock situationen inne i Libanon helt kaotisk.
Ett inbördeskrig är närmare -
än att landet skulle få till stånd en fungerande regering.
Nu försöker Hizbollah genom sitt agerande dra in Israel i krig.
Får man Israel att bomba Libanon -
så kan man beskylla dem för sina inre problem.
Iran har funnits med i bakgrunden och drivit precis den linjen.
I Libanon, som är en trepartistat -
har de kristna maroniterna kraftigt motsatt sig Hizbollahs agerande -
och har också fått armén att avbryta avfyrandet av raketer.
Det är första gången Libanons armé har gripit in i Hizbollahs agerande.
De vet att ett krig mot Israel skulle vara helt förödande för dem.
Landet är konkursfärdigt -
och får inga utländska lån. Där finns ingenting kvar -
som de kunde bygga en regering på. Ingen vågar gå med i den.
Det sista de nu vill ha är ett krig med Israel.
Något som däremot skulle passa Iran mycket bra.
Irans agerande som en lindrigt destabiliserande faktor i Mellanöstern-
blir bara allt mer märkbart.
- Det finns många åsikter i Libanon, och motstridiga sådana.
Största delen av folket vill inte ha ett krig.
Men då det inom landet inte finns en regering, endast historiska kotterier.
Det är inte ett enigt land.
Och Iran kan säkert använda sig av det hur de vill.
- Precis. Och det är Libanons stora problem -
att det är ett trepartssystem.
Presidenten är en kristen maronit -
och premiärministern måste vara en sunnimuslim -
och parlamentets talman shiamuslim.
Det är svårt att förena de två islamska trossamfunden.
Där finns också ett halvt dussin maffialiknande organisationer.
De sköter sina egna affärer, smuggling och sådant.
De är starka grupper där i bakgrunden.
De gör hela den bedrövliga situationen ännu mer förvirrad.
Explosionen i hamnen för ett år sedan som förstörde nästan halva Beirut, -
följderna är fortfarande inte åtgärdade.
Man har inte ens kommit fram till vem som gjorde det.
Hizbollah låg säkert någonstans bakom det.
Men de vägrar betala skadestånd och -
man får inte heller igång statens affärsliv på något sätt -
eftersom man inte får någon hjälp utomlands ifrån -
innan man har en regering. Det här är Libanons stora problem -
så om Iran strävar efter egen vinning -
och på något sätt skulle börja finansiera Libanon -
så skulle staten mycket snart kallas Hizbollahstaten.
Eller åtminstone vara mycket starkt i Hizbollahs och Irans grepp.
Det är det värsta scenariot man kan föreställa sig ur Israels synvinkel.
I söder är Hamas situation ganska likadan.
Landet är fattigt på hela Hamas område.
Iran finansierar dem och förser dem med vapen.
Så sist och slutligen är det Iran som sköter kontrollpanelen.
Och den nya presidenten, slaktaren från Teheran -
styr inte i någon avspänningsriktning.
Revolutionsgardet är det som styr och det står direkt under Ali Khamenei -
alltså under den högsta ledaren.
Iran har verkligen alldeles för stort inflytande i dagens läge.
Och nu då USA drar tillbaka trupper från Afghanistan, Syrien och Irak -
så frigör det bara utrymme för en tredje gruppering att dyka upp.
Och Iran är en stor maktfaktor -
som tycker mycket om en sådan utveckling.
Deras mål är ju halvmånen, att skapa en islamisk front -
som skulle utgå från Iran och gå till Irak, Syrien och Libanon.
Då skulle hela den nordliga fronten vara emot Israel.
Och deras huvudmål, att befria Jerusalem -
skulle då ligga mycket närmare.
- Hittills har Iran stötts av Kina och Ryssland.
Kina har tidigare investerat mycket där, liksom också Ryssland.
Teknologi, kraftverk och annat och de sanktioner som USA utfärdat -
deras betydelse minskar.
- De minskar ju mer Kina kan tillföra.
Liksom Ryssland som t.ex. byggde dem kärnkraftverket i Bushehr.
Liksom plutoniumanläggningen i Arak.
Och nu har de intentionsavtal om två nya kärnkraftsanläggningar.
Båda på samma område i Bushehr.
Kina gav 600 miljarder dollar bistånd, en så oerhörd summa -
att USA:s sanktioner blir som en droppe i havet -
då de realiserats fullt ut. Och man bör komma ihåg -
att biståndspaketet som staterna sinsemellan avtalat om -
även innehåller ett vapensamarbete.
Man kan alltså dra den slutsatsen -
att Kina skulle gå med på att garantera Irans säkerhet.
Vi rör oss verkligen i Uppenbarelsebokens landskap -
då sådant börjar förverkligas.
Och avtalen undertecknades i våras.
- Låt oss se på saken ur Israels synvinkel.
Då Trump ersattes av Biden gick Israels nuvarande regering -
med på att inte göra något överraskande -
gällande USA:s beslutsfattande.
Israel har alltså begränsat sina möjligheter att agera.
Så i hela denna härva och då Israels regering har svårigheter -
att fatta starka beslut -
har Israel försatts i en situation där de står ganska ensamma.
- De står ganska ensamma, ja.
Om man beaktar att Irans inflytande sträcker sig ända till Jemen.
Och då man går uppåt från Jemen kommer man till Sinai -
där al-Qaidas grupp Al-Shabab befinner sig.
Irans tentakler finns idag i Mellanösterns olika knutpunkter.
I Hormuzsundet och Bab-el-Mandeb, nära Aden.
Deras ambition är, som vi säkert talade om för några år sedan, -
att kontrollera energitransporten.
Och nu har de ju lyckats göra sig själva kända -
i och med attacken mot oljetankern som gjordes i Omanbukten.
De har byggt en egen oljehamn i Omanbukten.
Irans landområde sträcker sig ganska långt åt det hållet.
De har på sätt och vis förutsett den möjligheten att -
om Hormuzsundet stängs så påverkas de inte.
För de kan transportera olja längs andra rutter.
Men kan de effektivt förhindra hela världens energiförsörjning -
så långt som den är beroende av Mellanöstern?
Det är Irans mål.
Det vore ett sådant strupgrepp som skulle ha följder överallt.
Suezkanalen är mycket sårbar.
Om man på något sätt kan påverka den -
så finner sig Västeuropa snart utan råolja.
- USA:s utrikesminister sa att de stött Israel i den här frågan, och det var ju-
remarkabelt att det var ett vanligt lastfartyg som träffades -
så hela den näringsgrenen blir sårbar.
Vad tror du. Förblir det bara vid orden, det som USA:s utrikesminister sade?
Det är ganska ovanligt att hela västvärlden har vänt sig mot Iran -
och Israel har fått ett tyst godkännande till att -
göra en markant militäroperation i Iran utan att några sanktioner följer.
Så länge det förblir inom rimliga gränser.
Man kan ju inte fälla hurdana bomber som helst.
Men Iran har nu överskridit en tröskel -
som de på inga villkor borde ha gjort.
Där dog ju en brittisk och en rumänsk sjöman.
Och det var fråga om ett handelsfartyg -
som ägdes av japaner.
Fast befraktaren var israelisk.
Detta var för mycket.
Men hur gör Israel nu?
Benny Gantz sa att de kan agera när som helst då regeringen ger grönt ljus.
Och de kommit överens hurdant tillslag man ska göra.
Biden bromsar lite för det kan påverka förhandlingarna i Wien -
som nu går in i sitt sista skede.
Det är en komplicerad operation.
Om Trump vore president -
skulle en eller ett par iranska tankers redan bombats sönder och samman.
Biden är mycket försiktigare, och eftersom Lapid har lovat honom -
att Israel inte gör något utrikespolitiskt -
överraskande, som USA inte vet om på förhand -
betyder det att om de beslutar att anfalla någonstans -
måste de först konsultera Biden som sedan förhandlar med sina experter -
om hur detta kan påverka förhandlingarna med Iran.
Och på det sättet kan saken bli urvattnad.
Vi har fem minuter kvar. Du talade om Jordanien.
Vi har många gånger tidigare talat om dem -
då vi talat om administrationen av Tempelberget.
Jordaniens roll där är central.
Nu har det ju tydligt kommit fram -
att Jordanien är irriterade över många saker. Vad kan du säga om det?
Frågan om Tempelberget har alltid varit den centrala frågan.
Ända sedan Israel blev självständigt -
så har Tempelbergets ställning blivit allt viktigare.
I synnerhet efter kriget 1967 då Israel på sätt och vis återtog området.
Jordanien befinner sig i den speciella ställningen att...
År 1967 var Moshe Dayan den stora bossen.
Han var försvarsminister och han gav på sätt och vis efter -
på det sättet att Jordanien fick fortsätta att förvalta Tempelberget.
De har namn om sig att vara ett hashemitiskt kungadöme.
Ättlingar till profeten Muhammed i rakt nedstigande led.
Det förpliktigar dem religiöst i den sunnimuslimska världen,
Saudierna kontrollerar Mecka och Medina, -
och Jordanien Tempelberget.
Bara för att där finns två moskéer, Al-Aqsa och Klippdomen.
Religiöst sett är det oerhört viktigt för dem att de har herraväldet här.
Enligt deras religion är det den tredje viktigaste platsen -
och den borde på samma sätt vara helgad bara för muslimer -
som t.ex. Mecka och Medina är, dit inga andra än muslimer får komma.
Jordanien slöt fredsavtal med Israel år 1994.
Det skrevs under av den nuvarande kungens far och Yitzhak Rabin.
Där ingick en klausul att alla har rätt att utöva sin egen religion på berget.
Bläcket hade knappt hunnit torka då Oslo 2 avtalet slöts -
och Arafat tolkade det så -
att endast rättroende har rätt att be där.
Och rättroende är endast muslimerna.
Och sedan dess har man på alla sätt -
försökt begränsa innehavet av Tempelberget endast till Jordanien.
Detta passar Iran bra -
för deras ambition är just precis att befria Jerusalem.
För enligt deras eskatologi...
Nu rör vi oss i sådana sfärer som kanske våra mer sekulära tittare -
blir lite förvånade över, -
men i Mellanöstern, i synnerhet i den regionen, är allting -
beroende av religionen och de olika tolkningarna av den.
Iran och den sunnitiska och shiitiska världen -
väntar på sin eskatologiska gestalt, al-Mahdi -
som kommer att erövra världen.
Han måste erövra världen utifrån Jerusalem -
al-Quds som staden kallas på arabiska.
Och det kan han inte göra då den olycksaliga platsen, ursäkta, -
behärskas av sionisterna.
Det är en plats som kontrolleras av icke-muslimer.
De får bara vara där som fastighetsskötare.
Allt som rör Tempelberget rör religionen och eskatologin.
Och är starkt förknippat även med den kristna och judiska eskatologin.
Men muslimerna har sin egen eskatologiska väg.
Och dit hör Jerusalems Tempelberg.
Jordanien befinner sig under mycket hård press.
Det Muslimska brödraskapet finns hos dem som -
en mycket stark påtryckningsgrupp.
Och de vill att endast de ska ha rätt att bestämma över Tempelberget.
Iran understöder detta alternativ.
Även Israels regering är beroende av religiösa grupper.
Sina egna haredi-grupper, som för sin del -
vill bygga ett offeraltare och ett tempel där.
Och det framhåller de starkt.
Och dessa två religiösa element stöter ihop på Tempelberget.
- Och Irans nya president försäkrade för palestinierna -
att Iran står bakom dem och driver deras sak.
Precis, och han vidgade det till att gälla hela den muslimska världen.
Att palestiniernas sak, vad den än innebär -
är hela den islamska världens främsta prioritet.
Och allt blir bra då de får en egen palestinsk stat -
och då blir det fred i Mellanöstern.
Så går det ju inte, men det är det mål de strävar mot.
Tack, Pekka. Här kom det återigen fram många saker -
och det ska bli intressant att se vad hösten för med sig.
Budgetförhandlingarna och om regeringen kanske faller och annat.
Låt oss be för folket att de vänder sig till -
Gud och ber Honom om råd och hjälp.
Det gör vi. -Tack. -Tack.
Bästa tittare, du är välkommen att stödja Himlen TV7 även ekonomiskt.
I Finland: ring 0600-10070 (ca 10 EUR o lna)
I Sverige: Swisha till 123 677 9300
Översättning: Himlen TV7